INSPIRERAT AV VERKLIGA HÄNDELSER
Du väcker alla.
Det regnar. Får jag låna din jacka?
Ha en underbar dag.
- Adjö. - Au revoir, madame.
- Elsa. - Vem är det?
Här.
Vad i hela friden gör du?
Du kan inte tro vilken natt jag just hade.
Den var säkert sensationell.
Ja, det var den faktiskt. Jag har inte haft så här kul på evigheter.
Vad hände med dig?
Jag åt middag.
Trist.
Och ändå hamnade jag på nåt vis med Pierre Wertheimer i mitt rum.
Självklart ligger ni med varandra. Det förklarar allt.
Nej, det gör vi inte. Varken förr eller senare.
Nån borde berätta för hans fru...
Nån borde berätta för henne
för hon irrade runt hela kvällen och letade efter honom.
- Gjorde hon? - Ja.
Nåja, Germaine kan ta hand om sig själv.
- Du, jag behöver din hjälp. - Ja.
Jag behöver dig, min älskling.
Nu ordnar vi kaffe åt dig innan du ramlar ihop.
Ja.
- Vart ska ni? - På en promenad.
Jag behöver lite solsken.
Oroa dig inte. Jag återlämnar henne välbehållen.
Jag är inte orolig.
Jag önskar bara jag kunde följa med. Det är allt.
Varför gör du inte det?
Jag måste träffa Lelong i dag. Jag ska säga upp mig.
Jag finns här när du kommer hem.
Ditt skosnöre har gått upp.
Lite mer.
- På den här sidan? - Ja, så där.
God morgon, madam.
Så, hur går allt här inne?
Den ser perfekt ut.
Det är en av de nya kreationerna från vår främsta modeskapare monsieur Dior.
Jag känner mig så glamorös. Han är genialisk.
Ja. Det är han.
Ursäktar ni oss?
Madame Zehnacker och jag har en del att diskutera.
- Självklart. - Tack.
Har du sett Diors senaste idéer till vår vinterkollektion?
De är underbara.
Strålande.
Christian, vi pratade just om dig och ditt fantastiska arbete.
Tack. Det är... Det är väldigt vänligt.
- Fantastiskt. - Monsieur Lelong?
Får jag byta några ord med dig? Jag har nyheter.
Självklart. Sätt dig.
Jag har fått...
...en möjlighet som dök upp ytterst oväntat...
Jag lyssnar.
...att starta mitt egna hus.
Men...
Ursäkta?
Jag är så tacksam mot dig för alla år vi haft tillsammans.
Er båda.
Men den här möjligheten...
...kan jag inte tacka nej till.
Jag förstår.
Och är det här bara en ambition
eller har du finansiering?
Jag har finansiering.
Från vem?
Det är viktigt för mig att du förstår hur tacksam...
Från vem, Christian?
Från Boussac. Marcel Boussac.
Boussac?
Lämnar du mig för bomullskungen?
Jag vet att du haft dina oenigheter med honom under...
Hur mycket ger han dig?
Hur mycket?
Sex miljoner franc.
Mår ni bra, sir?
Det där hanterade jag inte så väl.
Jag är säker på att han kommer att se att du måste ta den här chansen.
Han såg bara så mycket fram emot att arbeta med dig.
Du, monsieur.
Ja.
Oroa dig inte.
Det är ditt bevis på mod.
Den nya regeringen har inrättat ett repatrieringscenter
där medborgare kan sammanföras med sina försvunna anhöriga.
De ber överlevare att komma och ge all information de kan ge...
...så att de kan spåra de saknade.
Jag kan ta med dig dit nån gång.
Bara om du orkar.
Det fanns såna här stunder på lägret...
...när solen lyste i mitt ansikte och jag slöt ögonen och bara försvann.
Sen hände nåt som väckte mig ur min trans och...
...verkligheten där blev...
...ännu hemskare.
Ännu hopplösare.
Jag lärde mig att hata solen.
Om du tycker att jag borde gå dit...
...så gör jag det.
Henri, parfymerna vi började utveckla före kriget...
...de som bröderna Wertheimer ratade
för att de inte ville att de skulle konkurrera mot No. 5,
har du kvar varuproverna?
Ja. Men bröderna Wertheimer var kloka som hejdade oss.
Jag är övertygad om att de kan bli ännu mer framgångsrika än No. 5.
Åh, ja. Ja, jag vet. Skicka mig dem omedelbart.
Jag vill marknadsföra de bästa av dem.
Konkurrens tvingar bröderna Wertheimer att betala mig det de är skyldiga.
Jag vågar inte.
Henri.
Under kriget gick mina arkiv förlorade.
Jag behöver tid att analysera vad vi skapade.
Jag behöver dem.
Händer det dem nåt under frakten, går de förlorade för evigt.
Vi skapade dem tillsammans och jag vet bara en del av historien.
Kom till Paris och hjälp mig.
Jag behöver din näsa, din insikt här i Paris.
Paris är omöjligt för mig, det vet du.
Det är enda sättet.
Jag kan inte. Det är för riskabelt.
Då borde vi kanske avvakta.
Du har såklart rätt om farorna för dig.
FFI är på väg att avrätta högt uppsatta personer i Vichy som kollaboratörer.
Ja.
Låt mig tänka.
Jag måste komma dit på nåt sätt.
Du kan inte åka till Paris. Du är i exil, som jag.
Får de tag i dig, så fängslar de dig direkt.
Förmodligen.
Du är intrigerande igen, och det betyder att pengar är inblandade.
Pengar och möjligheter.
Och hjälper du mig att lyckas, så får du din andel.
Jag är din lyckoamulett, minns du?
Det har jag alltid varit.
Jag ska öppna en butik här i Schweiz
och ta tillbaka mitt företag, och du har en del i det.
Lovar du?
Vi är sammanbundna, du och jag.
Det låter väldigt fascinerande.
Förutom det där med Paris.
Ja. Vi hjälpte inte. Jag vet.
Jag har tänkt på Pierre, men... Han har kontakterna, men...
Jag vet inte hur jag ska övertyga honom.
Du kan gå till sängs med honom.
Gud.
Kommer inte på fråga.
Jag vet inte varför, men i det här fallet gläds jag åt avvisandet.
Jag kan gå till sängs med honom.
Nej.
Okej. Då pratar jag bara med honom.
- Du? Han känner inte ens dig. - Jo, då.
- Vi träffades på festen. Vi hade jättekul. - Elsa.
Vill du ha min hjälp, så måste du låta mig hjälpa.
Jag ville komma ner hit, monsieur Dior, för att visa er personligen
var jag tror att vi kan bygga våra drömmars couturehus.
Låt mig presentera Modehuset Dior!
Det är strålande. Ni är ett geni.
Tusen tack för att ni kom hit personligen.
och för att ni valt ut en så unik lokal.
Jag tänker på det som ett palats.
Istället för ett hus kan ni öppna det första modepalatset.
Ja, men...
Nej, det finns inget utrymme för tvivel överhuvudtaget.
Tro mig, det här är vår lokal.
Den är för grandios.
Men det är poängen.
Ni har fått en enorm summa pengar,
och ni kommer att bli en enorm succé.
Mitt hus måste vara personligt.
Det måste vara elegant, inte enormt.
Elegans, monsieur.
Christian, märket kommer att vara elegant eftersom du designar det.
Men byggnaden måste förmedla att vi är kungar.
Den måste leva upp till namnet Boussac.
Ja.
- Och namnet Dior. Ja. - Och namnet Dior.
Men mina herrar, snälla.
Jag känner att vi frångår det vi var överens om mer och mer.
Själva andan.
Min vän...
- Jag har gett dig sex miljoner franc. - Ja.
Och min tilltro.
Det är dags att du gav mig din.
Mina herrar.
Vi har inte tid med det här. Vi måste anställa ett helt nytt team,
lokalisera material, som det ännu är ont om, och hitta en ny skräddare.
Jag vet.
Bra. Jag ber Georges förbereda pappren, så kan vi påbörja byggnationen.
- Georges? - Jag ordnar det.
Adjö, mina herrar.
Och...
Det är så här framåtskridande känns.
Pierre, tack så mycket. Det var en sån trevlig fest i går kväll.
Ja, det var det, Elsa.
Var är Germaine? Jag vill tacka henne också.
Schweiz föll inte min hustru i smaken. Hon tog ett tåg till Paris i morse.
Är du säker på att det var Schweiz och inte Coco?
Vad hon än har sagt, så kan jag försäkra dig om att det var en lögn.
Jag har ingen aning om vad som hände mellan er.
Men jag vet att hon är ångerfylld.
Ömhet förvirrar Coco, och hon känner ömhet för dig.
Vi känner ömhet för varandra.
Grälade ni?
Jag misstänker det.
- Så hon skickade er? - Mademoiselle.
Nej.
- Monsieur. - Tack.
Nej, hon är besluten att göra nåt otroligt farligt.
Hon vill åka till Paris.
Omöjligt.
Hon vill träffa sin systerson André och hans dotter.
André? Är han i knipa?
Han behandlas för tuberkulos.
Det går tyvärr inte så bra.
Kan hon få hit honom?
Han är illa däran, Pierre.
Ända sen hennes syster tog livet av sig,
har André varit som en son till Coco.
Du vet hur mycket hon älskar honom.
Ja.
Vi kan inte hindra henne från att åka, men du kanske kan rädda henne.
Om hon kunde resa med dig
skulle de parisiska myndigheterna inte våga röra henne.
- Gud, den kvinnan förbryllar mig. - Ja, mig också.
Men vi älskar henne ändå.
Jag åker om två timmar.
Så då gör du det?
Av välvilja mot André, ja.
Hon kommer att bli så tacksam, jag lovar.
Vi packar och möter dig utanför om en stund.
Vi?
Jag kan inte låta henne åka ensam.
Tack, Pierre. Tack.
Jag ger mig inte. Försök inte avstyra mig som min advokat.
Nej. Det är inte det. Min svärfar Pierre Laval har gripits.
De kommer att avrätta honom för högförräderi...
- Herregud. - ...som Vichys regeringsansvarige
under ockupationen.
De Gaulle verkar fortfarande inställd på att straffa kollaboratörer.
Så du borde verkligen överväga att återkalla din stämning.
Nej, det kan jag inte.
Nåja, du är åtminstone inte i Paris.
Du är åtminstone trygg.
Vem var det?
Det var inget.
Jag har nyheter.
Pierre är villig att ta oss till Paris, så det är bäst du packar.
Att manipulera män har alltid varit din styrka.
- Vår styrka, skulle jag säga. - Tack.
Du behöver inte tacka.
Om jag ska föra krig, måste jag hämta mina vapen.
Och de väntar på oss i Paris.
Vapen. Det låter nåt, det.
Jag ska träffa Henri. Han har nåt jag behöver.
Och du ska hjälpa André och Gabrielle packa,
och uppehålla Pierre om han kommer och letar efter mig.
Elsa.
- Tack, Pierre. - Ingen orsak.
Jag har ordnat så att vi kan åka till Paris.
Vi kan resa in säkert, men ditt besök måste bli kort.
Så fort vi har André återvänder vi till Schweiz.
Bra.
Det gjorde mig ledsen att höra om hans sjukdom.
- Jag önskar du hade sagt nåt. - Jag ville inte besvära dig.
Våra liv sammanför oss ständigt.
Affärer är inte allt. Du kan alltid räkna med min hjälp.
Kom in, Elsa.
Tack.
Jag hatade alltihop. Alltihop.
Den här byggnaden.
Den här...
...enorma byggnaden, du vet?
Den är som en krypta. Som ett mausoleum.
Min vision kommer att dö där.
Jag kommer att dö...
Förlåt. Störde vi dig?
Ingen fara.
Säg bara att du avskyr den då.
Jag har sagt det. De lyssnar inte.
Boussac får en isande blick.
Han känner motståndet. Han väntar på det, som en orm.
Vad har jag gett mig in på?
Vad har du gett dig in på?
Du har fått en fantastisk möjlighet som man får en gång i livet.
Fokusera på det.
De vill att du ska blomstra. Hitta ett sätt att kommunicera.
Jag har redan sagt upp mig hos Lelong och han är förkrossad.
Jag borde kanske aldrig ha gjort det här. Det är... Jag vet inte, men...
- Vart ska du nu? - Bara hämta lite vatten.
Du tänker väl inte avvisa Boussac?
Jag vet inte. Jag vet...
Det är bara en byggnad, Christian.
Du kommer att få göra många kompromisser under den här resan.
Jag vill inte kompromissa! Jag vill förverkliga min vision,
och det kan jag inte i den där löjliga, jävla byggnaden.
Snälla. Det kan du.
Jacques, du förstår inte, okej? Du är ingen designer.
Du förstår inte vad kreativt arbete innebär.
Okej.
Vad? Nej, Jacques. Snälla, gå inte.
Nej, Jacques, gå inte.
Snälla, kom igen. Jag är hemskt ledsen.
Jag har saker att göra.
- Jag har ett jobb. - Kom igen.
- Jag har ett liv. - Förlåt.
Nej, gå inte, älskling. Gå inte. Jacques, förlåt.
Hervé tror att jag kanske kan vara till hjälp
på repatrieringscentret.
Nej. Absolut inte.
Sluta oroa dig. Jag mår bra.
Jag tror att det kanske kan hjälpa mig.
Det kan röra upp saker.
Snälla, var bara försiktig med din hälsa.
Fyll i formuläret i receptionen.
Ursäkta? Jag heter Catherine Dior. Jag hölls i Ravensbrück.
- Tack för din hjälp. - Självklart.
Uppe till vänster.
Madame! Madame! Hur gick det?
Kan jag hjälpa er upp?
Förlåt.
Hon var 26.
Vet du vilket läger?
Tror du att de kan hitta henne?
De kan besvara alla era frågor där uppe.
Jag är Catherine Dior.
Mademoiselle Dior. Tack för att ni kom.
Vi försöker sammanföra människor som har kommit tillbaka från lägren
med parisare som fortfarande söker efter anhöriga.
Jag ska göra allt jag kan.
Vi hoppas att ni kan hjälpa oss med information...
...ursäkta mig...
...om deporterade som var placerade i Ravensbrück.
All information uppskattas oerhört.
Det här är madame Carpentier. Hon letar efter sin syster.
Hon ska beskriva sin syster för er. Kanske ni minns henne.
Tack för er hjälp. Tack så mycket.
Det här är min syster.
Hon var i Ravensbrück.
Har ni nån information om henne? Kan ni berätta nåt, snälla?
Tack.
God kväll, madame.
Tack.
Minns du vad du sa när Christian först började arbeta här?
Jag var väldigt imponerad.
Du sa att om du vore yngre, skulle du följa honom vart han än gick.
Ja, det minns jag. Men du har inget att oroa dig för, Lucien.
Kriget har föråldrat mig mer än tiden.
Jag oroar mig inte för dig.
Men jag beundrar Christian. Jag vill det som är bäst för honom.
Men att driva sitt eget couturehus
är en oförsonlig och hård strävan.
Och Christian har inte själsstyrkan som krävs
för att fatta svåra beslut,
eller förmågan att kämpa för det han vill.
Och du känner Boussac.
Ja, Marcel och jag är gamla vänner.
Han kommer att topprida Christian.
Utnyttja det vi beundrar mest hos honom.
Christian kommer att bli krossad.
Christian, de måste komma förbi.
Det kommer att hjälpa.
Självklart.
Boussac vill ha det största och det bästa.
Toppen.
Catherine.
Du ser utmattad ut.
Jag mår bra, Christian.
De här människorna...
...de behöver hjälp.
De söker fortfarande efter sina anhöriga.
Det är viktigt arbete. Jag vill göra det.
Men du har rätt. Jag är trött. Jag behöver vila.
Hämta André.
Men lämna inte hotellet. Jag vill inte att du blir sedd.
Självklart.
Snälla, skynda dig.
Kontakta mig sen, så ordnar jag er återresa.
- Stannar du inte? - Min fru väntar mig.
- Givetvis. Ja. - Var försiktig.
Moster. Herregud, du är här.
Elsa är också här.
Hon hjälper er packa medan jag uträttar ett ärende.
Borde du synas på gatorna? Det är riskabelt.
Raring! Hej!
- Du ser fantastisk ut. - Du med. Fint att se dig.
Raring, jag måste ringa ett samtal.
Ja. Var är din resväska?
Christian, vad är det med dig?
Inget. Jag bara...
Jag glömde några personliga saker.
Vad är det?
Boussac.
Han vill tvinga mig in i en byggnad som jag avskyr.
Vet du, madame Zehnacker, jag har drömt om det här så länge.
Och jag vet en del om vad som är en idealisk lokal.
Elegans kräver intimitet. Enkelhet.
Han vill placera mig i ett mausoleum, och jag kommer att dö.
- Prata med honom. - Jag har pratat med honom.
Han lyssnar inte, och jag orkar inte bråka.
- Du har ringat in den här platsen. - Det är mitt drömmodehus.
Det är litet, avskilt, men elegant.
Ett par arbetsrum.
Här skulle man kunna skapa nåt som är personligt och unikt.
Ja. Och det ligger nära hotellen Plaza, Lancaster och Bristol.
Så dina utländska kunder skulle lätt kunna hitta dig.
Exakt.
- Ja. - Ja.
Men det passar inte Boussacs storslagna vision.
Kommer aldrig göra det.
- Älskar du det, så kämpa för det. - Jag vet att du försöker hjälpa mig.
Tack, men nej, jag...
Jag får hitta en annan dröm.
Det här... Det är inte menat.
Det är helt enkelt inte menat.
Pierre!
- Du tog henne till Paris, eller hur? - Ni måste sluta. allihop.
Du sågs kliva ur en bil med Chanel.
Än sen?
Djävlas inte med mig, bror.
Du åkte till Schweiz för att träffa henne, och nu kommer du tillbaka med henne.
Sluta. Bara sluta.
Men jag vill så förtvivlat förstå hur du kan vara en sån idiot.
- Hon behövde hjälp. - Med vad? Att döda oss?
Hon är en nazistkollaboratör, har du glömt det?
- Hon förstår att hon gjorde fel. - Du måste skoja.
Hon åberopade de ariska lagarna för att stjäla vårt företag!
Lagarna hennes nazist-vänner använde för att mörda våra vänner och deras familjer!
Hon behövde hjälp med sin sjuka systerson.
Det spelar ingen roll.
När FFI får veta att hon är här, griper de henne
och gör mot henne vad de ska göra mot Laval.
Vad menar du med "när"?
Du sa: "När FFI får veta att hon är här." Hon är vår affärskompanjon.
Tror du att vi kan överleva en sån här skandal?
Du må vara blind för vem hon verkligen är, men det är inte jag.
Henri.
Mademoiselle.
Underbart att se dig.
Hej, Henri. Jag har saknat dig.
Jag har nåt till dig.
Våra övergivna barn.
Inte längre föräldralösa.
Kära nån.
Ska vi sätta igång?
Ja. Vi har inte mycket tid.
Marcel!
Raymonde.
Säg mig igen, varför sliter du med Lelong istället för här med mig?
För att du skulle sätta mig bakom ett skrivbord.
Aldrig. Jag högaktar dig för mycket.
Bra.
Sikta nu in den högaktningen på vad jag har att säga om Dior.
Tyvärr. Vi har ett avtal. Lelong måste släppa honom.
Det här handlar inte om Lelong.
Det här handlar om dig och vad du hoppas bygga med Christian.
Låter du Dior staka ut sin egen väg,
så får du äntligen couturehuset som du alltid velat ha.
Men du måste börja med en miljö som inspirerar honom.
- Är du hans beskyddare nu? - Nej. Jag är hans vän, och din också.
Om du fortsätter så här, kommer din investering att vissna och dö.
Du förstår, Marcel, jag är inte säker på att du förstår vad han behöver.
Fyll i formuläret i receptionen.
Hej.
Jag söker efter min fru.
Kan du ge mig den här också, tack?
Det är ett foto på henne. Hon är förmodligen försvunnen längs vägen.
Tyvärr, jag såg henne aldrig.
Tack.
Jag heter Jacob Friedman.
Catherine Dior.
Catherine Dior?
Miss Dior, jag tror att jag känner er far. Maurice Dior. Stämmer det?
Ja.
Jag bor i Callian nu, där han bor.
Han har berättat mycket om sin dotter Catherine.
Han är så lyckligt lottad som fått er tillbaka.
Så lyckligt lottad.
Min dotters namn är Tania.
Hon var medlem av motståndsrörelsen precis som ni.
Jag vädjade till henne att låta bli, men hon ville kämpa.
Man sa att hon skickades till Ravensbrück.
Var det så fruktansvärt som de säger?
Det var ett fängelseläger.
Jag har ett foto på min Tania, så som hon såg ut innan de tog henne.
Titta på hennes ögon, så vackra de är.
Känner ni igen henne?
Kan ni säga mig nåt? Vad som helst?
Tyvärr inte. Jag såg henne aldrig.
Är ni säker? Ni var där samtidigt.
Snälla. Jag måste hitta henne.
De flesta tog sig inte ut.
Hon kan ha gjort det.
Titta igen, snälla.
Titta igen.
Jag är ledsen.
Snälla.
Det finns inget jag kan göra.
Jag är ledsen att jag har tyngt er med det här.
Ert foto.
Ni kanske minns henne med tiden.
- Han är här. - Ja, han är här.
Vi ska åka.
Elsa, bilen väntar för att köra er till tåget.
Är du redo för vår resa?
André, du ser kry ut.
Monsieur Wertheimer. Ja, jag har tillfrisknat.
Vi måste åka direkt. Var är Coco?
Hon är i salongen.
Coco?
Vad?
Det är inte säkert här.
Min bror Paul kan skicka FFI för att gripa dig.
Vad gör du? Vi måste åka.
Paris.
Som det har ändrats sen jag var här senast.
De här gatorna var översållade med nazistbanderoller, och nu är de borta
och jag är bannlyst från stan jag älskar,
tvingad att smyga runt som en jävla brottsling.
Jag tänker inte stå här och lyssna på när du sörjer tyskarna.
Jag träffade André.
Han är inte sjuk.
Vad gör du egentligen här, Coco, förutom att göra mig till åtlöje?
Hämtar min parfym.
Vad pratar du om?
Jag ska anställa förödelse på ert företag.
Ingen kommer att vilja köpa er No. 5...
...för jag har nåt bättre.
Mademoiselle Chanel No. 1.
Jag ska tala om för världen att den gamla No. 5 inte längre är mitt parfymval,
att jag är missnöjd med kvaliteten på er sorgliga kopia av mitt original.
- De kommer att sluta köpa den. - Det kommer inte att hända.
Om ni inte ger mig det ni är skyldiga mig, så får ni se vad som händer.
Ömsesidig förgörelse? Är det vad du vill ha för oss?
Du kan stoppa mig...
...eller låta mig gå.
Men om du stoppar mig, kommer de att gripa mig, Pierre.
De kastar mig i fängelse och kanske till och med dödar mig.
Paul säger att jag borde hata dig, och han har rätt.
Han känner mig inte.
Inte som du gör.
Jag känner inte dig.
Du känner mig.
Det gör du.
Du. Sakta ner.
Låt mig hjälpa dig.
Jag måste bara härifrån.
Catherine, är du säker på att du vill göra det här?
Ja, Christian. Det är okej.
Oroa dig inte. Jag ser till att hon kommer dit välbehållen.
Jag är inte orolig.
Snälla, jag vill bara försäkra mig om att du känner att du...
Svara. Det kan vara viktigt för ditt arbete.
Jag ska svara, men väntar du en sekund?
Jag menar det, Catherine.
Hallå? Madame Zehnacker. Ja.
Ursäkta mig.
Min syster ska just åka till min far i Callian,
så jag ringer senare.
Cath...
Vad?
Jag möter dig där i eftermiddag.
Ja. Jag lägger på nu, okej?
Catherine.
De här är så underbara.
Du kan fortfarande imponera, du vet.
Ja, nåt jag kokade ihop med Henri.
Jag tänkte, om vi inte kunde producera No. 5,
borde vi försöka skapa nåt nytt,
för att vinna tillbaka marknaden och mitt varumärke.
Stackars Pierre.
Vad kommer han att tänka när han inser att han hjälpt dig föra krig mot honom?
Han vet. Jag talade om det.
Och ändå släppte han iväg dig?
Han hade inget val.
Han älskar mig.
Ja, det gör de alla.
Vad är det där, din galna kvinna?
Det hjälper mig sova.
Inte min uppfinning, men nästan lika underbart.
Jag är utmattad, Elsa.
Och ändå kan jag inte sova.
Och det hjälper?
Vill du dela med dig?
Verkligen?
Som du vill.
Men kan du göra det åt mig, för jag...
Gör det ont?
Bara lite.
Okej.
Andas in.
Vi kan vila båda två. Det har vi förtjänat.
Och vi har en verksamhet att driva.
Du kan lägga upp dina ben här.
Tack.
Jag är överväldigad. Jag är förbluffad.
Hur fick du honom att göra det?
Jag tror på dig, Christian.
Och ärligt talat, när jag var med Boussac,
insåg jag att jag vill ha nåt för egen del också.
Jag är fortfarande hungrig, Christian. Lucien och jag har haft vår tid.
Jag vill bygga nåt nytt.
Boussac har gått med på att ge dig den här lokalen på ett villkor,
att jag sköter verksamheten medan du skapar.
Jag vill ha ett partnerskap.
Jag vill dela den här resan med dig, backa upp dig,
skydda dig och hjälpa oss båda att nå framgång.
Godtar du mig?
Det finns ingen jag hellre har vid min sida än dig, madame Zehnacker.
Du har gjort mig lycklig
för första gången på väldigt länge.
- Ska vi? - Snälla.
Catherine?
Det är så fint att ha dig här.
Det vill jag att du ska veta.
Tack, pappa.
Förlåt mig.
Undertexter: Kristina Donnellan