НАВІЯНО РЕАЛЬНИМИ ПОДІЯМИ
НОВИЙ ОБРАЗ
Ти всіх перебудиш.
Дощик. Можна позичу піджак?
Бажаю гарного дня.
- Бувай. - До побачення, мадам.
- Ельзо. - Хто це?
Я тут.
Що, на бога, ти робиш?
Ти не повіриш, яка в мене була ніч.
Захоплива, не сумніваюся.
Та не те слово.
Я сто років так не розважалася.
А ти чим займалася?
Вечеряла.
Як нудно.
А потім чомусь опинилася з Пєром Вертгаймером у себе в номері.
Ну звісно, ви з ним спите.
Це все пояснює.
Не спимо.
Ніколи не спали й спати не будемо.
Хтось має повідомити його жінці...
Хтось має їй сказати.
Вона весь вечір блукала як неприкаяна, шукаючи його.
- Справді? - Так.
Жермен може подбати про себе сама.
- Мені потрібна твоя допомога. - Так.
А мені потрібна ти, моя дорога.
Візьмемо тобі кави, поки ти не впала.
Так.
Куди ви йдете?
На прогулянку.
Мені потрібне сонце.
Не бійся. Поверну її цілою і неушкодженою.
Я не боюся.
Шкодую, що не можу з вами.
От і все.
А чому не можеш?
Бо в мене зустріч з Лелоном. Я йду від нього.
Звільняюся.
Коли повернешся, я буду тут.
У тебе шнурок розвязаний.
Ще трохи.
- З цього боку? - Саме так.
Доброго ранку, мадам.
Ну, як тут справи?
Сукня бездоганна.
Це нова модель нашого найкращого кутюрє, мсьє Діора.
Почуваюся такою чарівною. Він геніальний.
Так. Справді.
Прошу вибачення.
Нам з мадам Зенакер необхідно дещо обговорити.
- Авжеж. - Дякую.
Ви бачили нові ідеї Діора для нашої зимової колекції?
Вони прекрасні.
Надзвичайні.
Крістіане, а ми саме говоримо про тебе і твої прегарні витвори.
Дякую. Це... Це дуже любязно.
- Прекрасно. - Мсьє Лелон?
Можна з вами поговорити?
У мене є новини.
Аякже. Сідай.
У мене зявилася...
можливість, яка виникла цілком несподівано...
Я слухаю.
...щоб започаткувати власний дім.
Але...
Що, вибач?
Я вам дуже вдячний за всі роки, що ми провели разом.
Вам обом.
Але ця можливість...
Я не можу від неї відмовитися.
Ясно.
А це просто амбіції
чи ти маєш фінансування?
Маю фінансування.
Від кого?
Для мене важливо, щоб ви розуміли, який вдячний...
Від кого, Крістіане?
Від Буссака. Марселя Буссака.
Буссак?
Ти мене кидаєш заради короля бавовни?
Я знаю, у вас були з ним свої суперечки...
Скільки він тобі платить?
Скільки?
Шість мільйонів франків.
Мсьє, все добре?
Не дуже добре мені вдалося.
Він зрозуміє, що ви повинні скористатися цим шансом.
Просто він так радів, що працюватиме з вами.
Гей, мсьє.
Так.
Не переживай.
Це відзнака за хоробрість.
Новий уряд відкрив центр репатріації,
щоб громадяни могли розшукати зниклих близьких.
Просять уцілілих прийти й надати будь-яку відому їм інформацію...
щоб відстежити зниклих.
Можу тебе туди відвести.
Тільки якщо маєш бажання.
У таборі бували такі моменти, як цей...
коли сонце світило в обличчя, я заплющувала очі й просто розчинялася.
А потім щось пробуджувало мене від трансу, і...
реальність табору ставала...
ще нестерпніша.
Ще безнадійніша.
Я навчилася ненавидіти сонце.
Якщо думаєш, що мені варто піти, то...
я піду.
Анрі, ті парфуми, які ми почали розробляти перед війною...
ті, що їх забракували брати Вертгаймери,
бо не хотіли конкуренції для «No5»...
у тебе ще є їхні пробники?
Є.
Але Вертгаймери молодці, що стримали нас.
Я переконаний, що ці парфуми можуть бути навіть успішніші за «No5».
Авжеж. Так. Я знаю.
Негайно відправ їх мені.
Я хочу продавати найкращі зразки.
Конкуренція змусить Вертгаймерів виплатити мені належне.
Я не посмію.
Анрі.
Під час війни я втратив свій архів.
Потрібен час, проаналізувати створене.
Вони мені потрібні.
Якщо в дорозі розібються чи загубляться, то їх не відновити.
Ми їх зробили разом, а мої знання неповні.
Приїдьте в Париж і допоможіть.
Мені потрібен ваш нюх, ваші ідеї, тут, у Парижі.
Париж для мене закритий. Ти ж знаєш.
Іншого способу нема.
Я не можу. Завеликий ризик.
Тоді треба зачекати.
Ви маєте рацію, для вас це небезпечно.
Внутрішні сили скоро стратять головних вішистів за колабораціонізм.
Аякже.
Дай подумаю.
Я мушу приїхати, хоч не знаю як.
Ти не можеш поїхати в Париж. Ти у вигнанні, як і я.
Тебе схоплять і відправлять прямо за ґрати.
Може, й так.
Ти знов щось затіваєш, а отже, йдеться про гроші.
Гроші й можливості.
Допоможеш мені досягти успіху – одержиш свою частку.
Я твій амулет на удачу, памятаєш?
Так було завжди.
Я відкрию бутик тут, у Швейцарії,
поверну собі бізнес, а тобі дам частку.
Обіцяєш?
Ми з тобою нерозривно повязані.
Що ж, усе це дуже інтригує.
Окрім поїздки в Париж.
Так. Ми не допомагали. Я знаю.
Я думала про Пєра... У нього великі звязки, але...
Гадки не маю, як його переконати.
Можеш з ним переспати.
Боже.
Не може бути й мови.
Не знаю чому, але в цьому випадку відмовити – це радість.
Можу я переспати.
Ні.
Добре. Тоді я просто з ним поговорю.
- Ти? Він тебе не знає. - Знає.
- Познайомилися на святі. Гарно було. - Ельзо.
Хочеш моєї допомоги, то дозволь допомагати.
Я вирішив прийти сюди, мсьє Діор, щоб особисто вам показати,
де, на мою думку, ми маємо будувати модний дім нашої мрії.
Дозвольте представити – Дім Діора!
Прекрасно. Ви геній.
Безмежно вдячний за те, що ви прийшли сюди самі
і вибрали таку унікальну споруду.
Я вважаю, що це палац.
Замість дому можете відкрити перший палац моди.
Так, але не треба...
Ні. Не може бути жодних сумнівів.
Жоднісіньких.
Повірте, коли я вам кажу: «Це воно».
Він занадто грандіозний.
Але у цьому й суть.
Ви отримали величезну суму грошей
і досягнете величезного успіху.
Мій дім моди має бути персональним, так?
Суть в елегантності. А не в колосальності.
Елегантність, мсьє.
Крістіане, ваша марка буде елегантна, бо цей одяг моделюєте ви.
Але сама будівля повинна промовляти, що ми – королі.
Відображати грандіозний успіх прізвища Буссак.
Так, ага.
- Ну, і прізвища Діор. Так. - А також прізвища Діор.
Але, панове, прошу вас.
Я відчуваю, що ми віддаляємося від того, про що домовлялися.
Від самого духу.
Друже мій...
- Я дав вам шість мільйонів франків. - Так.
Не кажучи вже про довіру.
Пора вам довіритися мені.
Панове.
На це немає часу.
Необхідно найняти цілу команду,
пошукати матеріали...
а їх і досі обмаль... знайти нового кравця.
Я розумію.
Добре.
Попрошу Жоржа підготувати документи,
і можемо починати будівельні роботи.
- Жорж? - Я все зроблю.
Гарного дня, панове.
А ще...
Ось те враження, яке дарує прогрес.
Пєр, дуже тобі дякую.
Учорашнє святкування було чудесне.
Так, Ельзо, чудесне.
Де Жермен? Їй теж хочу подякувати.
Дружині не сподобалася Швейцарія.
Сьогодні вранці вона сіла на поїзд до Парижа.
Ти певен, що саме Швейцарія її не влаштувала? А може, Коко?
Не знаю, що вона тобі сказала, але запевняю, це брехня.
Я гадки не маю, що між вами сталося.
Але знаю, що вона дуже шкодує.
Небайдужість до когось бентежить Коко, а до тебе вона не байдужа.
Ми взаємно небайдужі.
Ви з нею посварилися?
Підозрюю, що так.
- Вона тебе підіслала? - Мадемуазель.
Ні.
- Мсьє. - Дякую.
Ні, вона надумала утнути щось неймовірно небезпечне.
Хоче вертатися в Париж.
Неможливо.
Вона хоче побачитися з небожем, Андре, і його дочкою.
Андре? У нього неприємності?
Його лікують від сухот.
На жаль, картина там безрадісна.
Вона може забрати його сюди?
Він у поганому стані, Пєр.
Після того, як її сестра наклала на себе руки,
Андре став для Коко як син.
Ти знаєш, як вона його любить.
Знаю.
Від поїздки ми її не відмовимо.
Але я подумала, що ти міг би її врятувати.
Якщо вона поїде з тобою,
влада Парижа не насмілиться її чіпати.
Боже, ця жінка мене спантеличує.
Так, мене теж.
Та все одно ми її любимо.
Я вирушаю через дві години.
То ти згоден?
Заради Андре. Як вияв доброти. Так.
Вона буде дуже вдячна, даю слово.
Ми зберемося і скоро зустрінемося з тобою надворі.
«Ми»?
Не відпущу ж я її саму.
Дякую, Пєр. Дякую.
Я не відступлю.
Навіть не думай відмовляти мене як адвокат.
Ні, я не про це.
Мого тестя, Пєра Лаваля, заарештували.
Його стратять за державну зраду...
- Боже. - ...за керування урядом Віші
під час окупації.
Схоже, де Ґолль і досі рішуче настроєний карати колабораціоністів.
Тому дуже-дуже добре подумай і краще відмовся від позову.
Ні, я не можу.
Ну, принаймні ти не в Парижі.
Принаймні ти в безпеці.
З ким говорила?
Неважливо.
А от що важливо.
Пєр погодився відвезти нас у Париж, тому збирай речі.
Маніпулювання чоловіками – це твоя сила.
- Наша сила, я б сказала. - Дякую.
Та нема за що.
Якщо розвязувати війну, то треба зібрати зброю.
А вона чекає в Парижі.
Зброя. Це слово тішить слух.
Я зустрінуся з Анрі.
Він має те, що мені треба.
А ти допоможеш Андре й Ґабріель зібрати речі
і затримаєш Пєра, якщо він прийде мене шукати.
Ельзо.
- Пєр, дякую тобі. - Для мене це радість.
Я домовився про нашу поїздку в Париж.
Безпеку гарантовано, але твій візит має бути швидкий.
Заберемо Андре і повернемося у Швейцарію.
Добре.
Сумно стало, коли почув про його хворобу.
Жаль, що ти нічого не казала.
Не хотіла тебе обтяжувати.
Життя постійно зводить нас разом.
Бізнес окремо від усього іншого.
Розраховуй на мене.
Заходь, Ельзо.
Дякую.
Усе було нестерпно.
Усе.
Ця будівля.
Цей...
велетенський каркас, розумієш?
Він схожий на гробницю.
На мавзолей.
Моє бачення там сконає.
Я сконаю...
Вибач. Ми потурбували?
Усе нормально.
То скажи їм, що тобі неприємно.
Казав, але не слухали. Ні один, ні другий.
У Буссака такий вираз в очах зявляється. Страшний.
Він відчуває спротив.
Чигає на нього, як змія.
У що я вляпався?
А в що ти вляпався?
Тобі випала дивовижна можливість, яка буває тільки раз у житті.
Думай про неї.
Вони бажають тобі успіху.
Навчися з ними спілкуватися.
Я вже сказав Лелону, що йду, він дуже засмутився.
Не знаю, чи не даремно я це затіяв.
Це... Я не знаю, але...
А тепер ти куди?
Води набрати.
Ти ж не думаєш відмовити Буссаку?
Я не знаю. Не знаю...
Це ж лише приміщення, Крістіане.
На цьому шляху тобі часто доведеться йти на компроміси.
Я не хочу компромісів!
Я хочу втілювати своє бачення,
а в тому страшнючому сараї я цього робити не зможу.
Не треба. Ти зможеш.
Жак, знаєш що? Ти не розумієш.
Ти не модельєр.
Ти не розумієш, що таке творча праця.
Ясно.
Що? Ні, Жак. Не... Прошу, не йди.
Ні, Жак, не йди.
Будь ласка, перестань. Ну пробач мені.
У мене справи.
- Робота. - Перестань.
- Власне життя. - Вибач.
Милий, не йди.
Не йди. Жак, вибач. Пробач мені.
Ерве думає, що я можу бути корисна
у центрі репатріації.
Ні. Про це не може бути й мови.
Не турбуйся. Я в порядку.
Я думаю, що мені це допоможе.
Або збурить спогади.
Прошу, будь обережна зі своїм здоровям.
Заповніть форму, яку можна взяти біля входу.
Вибачте. Я Катрін Діор.
Я була в Равенсбрюку.
Дякую, що допомагаєте.
Нема за що.
Прямо і ліворуч.
Мадам! Що з вами?
Допомогти встати?
Вибачте.
Їй було 26.
Знаєте, в якому таборі була?
Думаєте, її знайдуть?
На всі ваші запитання відповідатимуть нагорі.
Я Катрін Діор.
Мадемуазель Діор. Дякую, що прийшли.
Ми намагаємося сконтактувати людей, які повернулися з таборів,
з парижанами, які й досі розшукують близьких.
Зроблю все, що зможу.
Ми розраховуємо на вашу допомогу з інформацією...
даруйте...
про депортованих, яких утримували в Равенсбрюку.
Будемо надзвичайно вдячні за будь-яку інформацію.
Це мадам Карпентьє. Вона шукає сестру.
Вона опише вам цю жінку. Може, згадаєте.
Дуже вам дякую, що допомагаєте. Я така вдячна.
Це моя сестра.
Вона була в Равенсбрюку.
Ви що-небудь про неї знаєте?
Можете мені розказати? Будь ласка.
Дякую.
Добраніч, мадам.
Дякую.
Памятаєте, що ви сказали, коли Крістіан почав тут працювати?
Він мене просто вразив.
Сказали: «Якби я була молодша, то пішла б за ним туди, куди й він».
Я памятаю.
Але вам нема про що турбуватися, Люсьєне.
Війна постарила мене більше, ніж сам час.
Я не турбуюся через вас, мадам.
Але я захоплююся Крістіаном.
Я бажаю йому найкращого.
Проте керувати власним домом високої моди –
це безжалісне, жорстоке починання.
А Крістіан... у нього немає ані мужності
приймати важкі рішення,
ані здатності відстоювати власні бажання.
А ви ж знаєте Буссака.
Так, ми з Марселем – давні друзі.
Він витиратиме об Крістіана ноги.
Наживатиметься на тому, чим ми найбільше захоплюємося.
Крістіан буде розчавлений.
Крістіане, позаду, пропусти.
Так буде добре.
Аякже.
Буссаку потрібне лише найбільше і найкраще.
Чудесно.
Так. Я думаю, варто...
А це посунемо.
Катрін.
Ти така змучена.
Зі мною все добре, Крістіане.
Ці люди...
потребують допомоги.
Вони й досі розшукують близьких.
Хороша робота. Я сама хочу допомогти.
Але твоя правда. Я змучена.
Треба відпочити.
Забери Андре.
Але з готелю не виходь. Не хочу, щоб тебе бачили.
Авжеж.
Будь ласка, якомога швидше.
Подзвони мені, і я організую ваше повернення.
Ти не залишишся?
Мене чекає дружина.
Аякже. Так.
Будь обережна.
Тьотю. Боже мій, ти приїхала.
Ельза теж приїхала.
Допоможе вам зібратися, поки я вийду в справах.
А тобі можна виходити? Я думаю, це ризик.
Котику! Привіт.
- Чудовий маєш вигляд. - Ти теж. Радий бачити.
Любий, мені треба подзвонити.
Так. Ану, де твоя валіза?
Крістіане, що сталося?
Нічого. Я просто...
Забув кілька особистих речей.
Що таке?
Буссак.
Він мене силоміць заганяє в будівлю,
яку я терпіти не можу.
Знаєте, мадам Зенакер, я так давно про це мріяв.
І дещо знаю про те, яким має бути ідеальне приміщення.
Елегантність вимагає інтимності.
- Простоти, так? - Так.
А він хоче запроторити мене в мавзолей, де я загину.
- То поговоріть з ним. - Я говорив.
Він не слухає, а я не маю сили з ним воювати.
Ви обвели кружальцем оце місце.
Це дім моди моєї мрії.
Маленький, затишний, проте елегантний, так?
Кілька майстерень.
Тут можна створювати щось персональне й унікальне.
Так. І чудово ж.
Біля «Плази», «Ланкастера» і «Брістоля».
Ваша іноземна клієнтура зможе швидко вас знаходити.
Саме так.
- Так. - Так.
Але це не вписується в грандіозне бачення Буссака.
І не впишеться.
Вам подобається? То боріться.
Я розумію, ви хочете допомогти.
Дякую, але ні. Я...
Доведеться мені знайти іншу мрію.
А з цим не судилося.
Просто не судилося.
Пєр!
Ти привіз її в Париж?
Перестаньте, ви всі.
Тебе бачили – ти виходив з машини з Шанель.
То й що?
Брате, не біси мене.
Я знаю, ти їздив у Швейцарію до неї, а тепер з нею ж і повернувся.
Замовкни. Перестань.
Але я ніяк не збагну, як можна бути таким дурнем.
Їй треба було помогти.
З чим? Убити нас?
Вона співпрацювала з нацистами, забув?
Вона усвідомлює, що помилялася.
Ти, мабуть, жартуєш.
Вона вдалася до арійських законів, щоб відібрати в нас бізнес!
За цими ж законами її друзяки-нацисти вбивали наших друзів і їхніх рідних!
Їй потрібна була допомога з хворим небожем.
Це не має значення.
Коли ФВС дізнаються, що вона тут, її заарештують
і зроблять те саме, що з Лавалем.
Що значить «коли»?
Ти сказав: «Коли ФВС дізнаються, що вона тут». Це наша ділова партнерка.
Думаєш, ми переживемо такий скандал?
Нехай ти сліпий і не бачиш, яка вона насправді, зате я зрячий.
Анрі.
Мадемуазель.
Яка втіха вас бачити.
Здрастуй, Анрі. Я за тобою скучила.
Я щось для вас маю.
Наші покинуті дітки.
Більше не сироти.
Це ж треба.
Беремося до праці?
Так. У нас мало часу.
Прийди любити
Така надзвичайна година
Отам бринять фонтани
І розбиваються серця закоханих
Лагідний шепіт освідчень
Я хочу співати своїй коханій
Прийди любити
Марселю!
Раймонда.
Скажи ще раз: чому ти мучишся з Лелоном, а не працюєш тут, у мене?
Бо ти мене засадиш за письмовий стіл.
Ніколи. Я занадто високо тебе шаную.
Добре.
А зараз послухай з тією пошаною, що я скажу про Діора.
Вибач. У нас угода.
Лелону доведеться його відпустити.
Ідеться не про Дім Лелон.
Ідеться про тебе й те, що ти надієшся створити з Крістіаном.
Якщо дозволиш Діору торувати шлях,
то нарешті матимеш дім високої моди, про який завжди мріяв.
Але почати слід з приміщення, яке його надихає.
Ти тепер його захисниця?
Ні. Я його подруга. І твоя теж.
Якщо продовжиш у тому ж дусі, твої інвестиції підуть прахом.
Марселю, я не певна, що ти розумієш його потреби.
Заповніть форму,
яку можна взяти біля входу.
Здрастуйте.
Я шукаю дружину.
Можна мені ще й це взяти?
Ось її фото. Мабуть, вона загубилася в дорозі.
На жаль, я її не бачила.
Дякую.
Мене звати Якоб Фрідман.
Катрін Діор.
Катрін Діор?
Мадемуазель Діор, здається, я знаю вашого батька.
Моріс Діор. Правильно?
Так.
Я тепер у Кальяні, там, де він живе.
Він багато мені розповідав про дочку, Катрін.
Йому так пощастило, що ви повернулися.
Дуже пощастило.
Мою дочку звати Таня.
Вона теж була учасницею Руху опору, як і ви.
Я її відмовляв, але вона хотіла боротися.
Я чув, що її відправили в Равенсбрюк.
Там справді було так жахливо, як кажуть?
То був концтабір.
У мене є фото моєї Тані, такої, як вона була, коли її забрали.
Погляньте, які в неї красиві очі.
Ви її впізнаєте?
Можете щось мені розказати? Хоч що-небудь?
Вибачте, ні.
Я її не бачила.
Ви впевнені?
Ви обидві там були в той самий час.
Прошу вас. Я маю її знайти.
Більшість вязнів не вижили.
Вона могла вижити.
Прошу, гляньте ще раз.
Подивіться ще раз.
Пробачте.
Прошу.
Я нічим не допоможу.
Вибачте, що потурбував.
Фотографія.
Може, з часом ви її згадаєте.
- Приїхав. - Так, приїхав.
Ми вирушаємо.
Ельзо, машина чекає, вас відвезуть на поїзд.
Готова до подорожі?
Андре, в тебе гарний вигляд.
Мсьє Вертгаймер.
Так, я одужую.
Треба їхати негайно. Де Коко?
Вона у вітальні.
Коко?
Що?
Тут небезпечно.
Мій брат Поль нацькує ФВС, щоб заарештували тебе.
Чому зволікаєш? Треба їхати.
Париж.
Як він змінився без мене.
На вулицях було повно нацистських прапорів, а тепер їх нема,
а мене вигнали з міста, яке я люблю,
я змушена скрадатися, наче злочинниця.
Я не збираюся слухати, як ти тужиш за німцями.
Я бачив Андре.
Він не хворий.
Коко, що ти насправді тут робиш, крім дурня з мене?
Забираю свої парфуми.
Про що ти взагалі?
Я посію страшний хаос у вашому бізнесі.
Ніхто не захоче купувати ваш «No5»...
бо я маю щось краще.
Мадемуазель Шанель No1.
Я всім розкажу, що старі «No5» – більше не мої улюблені парфуми,
що я не задоволена якістю вашої паскудної копії мого оригіналу.
Їх перестануть купувати.
Цього не буде.
Якщо не віддасте мені те, що заборгували, побачите, що буде.
Взаємне знищення?
Цього ти нам бажаєш?
Ти можеш мене зупинити...
або можеш відпустити.
Але якщо зупиниш, мене заарештують, Пєр.
Запроторять за ґрати і можуть навіть убити.
Поль каже, що я маю тебе ненавидіти, і має рацію.
Він мене не знає.
Не знає так, як ти.
Я тебе не знаю.
Ти мене знаєш.
Знаєш.
Гей. Пригальмуй.
Я допоможу, добре?
Мені треба вибратися звідси.
Катрін, ти твердо вирішила?
Так, Крістіане. Все нормально.
Не бійся. Я простежу, щоб вона безпечно доїхала.
Я не боюся.
Будь ласка. Я лише хочу пересвідчитися, що ти розумієш, як...
Візьми слухавку. Може, щось важливе робоче.
Я візьму, але ти зачекай мене. Хвилинку, так?
Я серйозно, Катрін.
Алло. Мадам Зенакер. Так.
Перепрошую.
Моя сестра їде до батька в Кальян,
тому я вам перетелефоную. Добре?
Кат...
Що?
Зустрінемося там після обіду.
Так. Я кладу трубку, добре?
Катрін.
Ці такі чудові.
А знаєш, ти ще можеш зачаровувати.
Ці парфуми ми створили разом з Анрі.
Думала, якщо не можна виготовляти «No5»,
то треба придумати щось нове,
щоб відвоювати ринок і моє імя.
Бідолаха Пєр.
Що він подумає, коли взнає, що допоміг тобі розвязати війну проти себе?
Та він знає. Я розповіла.
Розповіла, а він тебе відпустив?
У нього не було вибору.
Він мене кохає.
Аякже. Усі вони кохають.
Що це таке, ненормальна?
Допомагає заснути.
Не мій винахід, але майже так само чудовий.
Ельзо, я змучена.
І все одно не можу спати.
А це допомагає?
Поділишся?
Справді?
Як хочеш.
А вколеш мені? Бо я...
Це боляче?
Зовсім трохи.
Давай.
Вдихни.
Можемо відпочивати.
Ми заслужили.
Нам ще бізнесом керувати.
Простягай сюди ніжки.
Дякую.
Я приголомшений. Це дивовижно.
Як ви його переконали?
Я вірю у вас, Крістіане.
І, правду кажучи, коли я була в Буссака,
то зрозуміла, що й собі дещо хочу.
Я ще не втамувала голод, Крістіане.
Ми з Люсьєном відпрацювали своє.
Я хочу будувати щось нове.
Буссак погодився на це приміщення для вас за однієї умови:
я буду керувати бізнесом, а ви – творити.
Мені потрібне партнерство.
Я хочу йти цим шляхом з вами, підтримувати вас,
захищати вас і допомогти нам обом досягти успіху.
Приймете мене?
Нікого, крім вас, мадам Зенакер, я біля себе не уявляю.
Завдяки вам я щасливий,
вперше за дуже довгий час.
- Ходімо? - Прошу.
Катрін?
Як добре, що ти приїхала.
Хочу, щоб ти це знала.
Дякую, тату.
Прости мені.
Переклад субтитрів: Олена Любенко