INSPIRERT AV VIRKELIGE HENDELSER
Jeg hørte nettopp at Carmel Snow kommer til Paris.
- Hører du etter? - Jeg hører deg, ja.
Harper's Bazaar ser etter det neste store motenavnet.
- Vi må invitere henne hit for å se. - Nei, nei.
Den Carmel Snow velger å skrive om,
blir den viktigste i etterkrigstidens couture.
- Vi må sjarmere pressen. - Jeg mangler den.
Den ene kreasjonen som vil sette tonen
for hele kolleksjonen. Jeg må finne den.
- Du kan gi henne en uimotståelig forsmak. - Vi må finne modeller først.
- Det kan vi ikke vente på. - Jeg må se klærne på en kvinnes kropp.
Mens du somler, møter hun alle de andre. Balmain, Balenciaga, Lelong.
Og ikke bare vennene dine, men også fiendene.
- Jeg har ingen fiender. - Skaff deg noen.
Utrolig. Du har fått tak i Montrachet '22 Grand Cru.
CARMEL SNOW SJEFSREDAKTØR FOR HARPER'S BAZAAR
Selvsagt.
Kun det beste til vår gjenforening.
Da du ringte og sa at du bodde i Sveits...
...måtte jeg bare komme og høre historien.
Du aner ikke hvor mye det betyr for meg at du kom.
Å, kjære deg.
Vær ærlig nå...
- Hvordan har du det? - Jeg overlevde.
Jeg vet ikke hvor bra jeg har det. Men krigen... Den er endelig over.
- Men atelieret ditt er fremdeles stengt. - Jeg tror ikke jeg åpner det igjen.
Å, blås!
Ikke ett ord til av det tøyset der.
Du stengte dørene, mens folk som Lelong holdt åpent.
Jeg vil ikke fordømme verken Lelong eller noen andre.
- Jeg visste bare at jeg måtte stenge. - Du er blitt så traumatisert.
Hva er det?
Hvem har du fått det av?
Jeg lager dem.
Nei.
De jeg lager, er svært uekte og svært vakre.
De er vakrere enn de ekte.
- Vel, der ser du. Paris trenger deg. - Jeg kan ikke reise tilbake til Paris.
Mine fiender... Jeg har fiender...þ
- De sprer løgner om meg. - Gode Gud. Noe så skammelig.
Rykter. Grusomme løgner om at jeg hjalp fienden.
- Ikke tro på dem. - Aldri.
Jeg skal sørge for at Paris tar deg godt imot.
Vi trenger deg. Jeg trenger deg.
Og jeg gir meg ikke før du er tilbake der du hører hjemme.
Du skal hjem til Paris.
Ja.
- Hallo. - Hallo.
- Storartet. - Ja.
- Vi prøver kjole nr. 47. - Jeg vil så gjerne være en del av
din første kolleksjon, monsieur Dior. Det er en drøm.
Og nå går du modell for madame Grès?
Ja. Men monsieur Diors kreasjoner fra Louvre tok pusten fra meg.
Mange takk.
Du må hilse madame Grès fra meg.
Beklager.
Jobber hun for et annet motehus?
Patou. Hun jobber for Patou.
Beklager. Nei.
Så det blir et nei?
- Hun er hos Ricci. Men... - Tatt.
Schiaparelli.
Du kan gå. Rochas.
Lanvin. Fath. Molyneux. Lelong.
Hun er perfekt. Vi kan stjele henne fra Balmain.
Kan du vennligst hilse monsieur Balmain så mye fra meg?
Virkelig?
Vel, det er ikke flere modeller.
Finn noen.
- Hvordan? Du har sagt nei til 22 modeller. - Alle er opptatt.
Jeg vet du er redd for å fornærme de andre designerne, spesielt Lelong.
Det er jeg også. Særlig fordi vi sluttet begge to.
- Har du snakket med ham? - Nei. Christian, vi må videre.
Jeg vil ikke stjele fra kollegaene mine og skape problemer for dem.
- Det må være andre muligheter. - Ja. Skaff noen fiender og stjel fra dem.
Eller vil du heller annonsere etter arbeidsløse modeller?
Hvorfor ikke?
- Det er absurd. - Nei. Det er en glimrende idé.
Jeg visste du ville finne på noe.
La meg ta den.
Det går bra, pappa. Jeg klarer det.
Ikke glem frøene til urtehagen.
Så flink du er.
Brødrene dine brydde seg aldri om hagen.
Christian gjorde det.
Ikke som du.
Monsieur Friedman. Godt å se at du har så godt utvalg igjen.
Kan du fortelle meg hvor basilikumfrøene er?
Bak hyllene.
Catherine?
Så godt å se deg igjen.
Du ser så annerledes ut.
Hvordan kjenner dere hverandre?
Catherine jobbet på senteret for hjemvendte
da jeg lette etter Tania.
Hun prøvde å hjelpe meg.
Har du bildet av henne fremdeles?
Ja.
Jeg er redd hun er borte for alltid.
Hvis du hører noe, må du si ifra.
- Hva har du der? - Ingenting.
Du ser litt rufsete ut.
- Kanskje du bør slutte med sovemedisinene. - Hvis du gjør det samme.
Vi har lite igjen, forresten.
Du skal ikke bruke dem om dagen.
- Du sover bare hele tiden. - Skaff mer.
Gå deg en tur. Ta med deg André. Nyt dagen.
Du passer alltid på meg.
Hvordan går det med butikken vår?
Jeg hadde et møte med Carmel Snow.
Hun er på jakt etter en stor sak, og det skal bli meg.
- Du fortalte vel at jeg var med? - Selvsagt.
Hun skal hjelpe oss, så vi kan reise hjem til Paris.
Og med den nye parfymen vår...
Hun finner ikke noen mer interessant historie
enn den nye Coco Chanel.
- Hvor skal du nå? - Jeg har et møte.
Ja takk. Jeg blir gjerne med.
- Tusen takk for at du ba meg med. - Ikke i dag, Elsa.
- Men vi er jo partnere. - Dette er viktig.
Brødrene Wertheimer er fremdeles ute etter oss.
Jeg skal møte noen som kan hjelpe oss.
- Hvem? - Jeg har ikke tid til å forklare.
Bare finn André.
Og se til å stelle deg litt.
Hele New York kan bekrefte
at jeg er kjent for kun å gå i Balenciaga.
Jeg er smigret. Jeg trodde det kun var Chanel.
Jeg møtte henne i Sveits nå nylig.
Det er en tragedie hvordan hun blir behandlet her i Paris.
Mademoiselle Chanel er en venn,
men situasjonen hun står i, er hennes eget ansvar, er jeg redd.
Jaså?
Jeg var sikker på at du ville ta henne i forsvar.
En gang i tiden kunne jeg gjort det. Men etter hva jeg har hørt...
...er bevisene overveldende.
Hun blir nødt til å ta ansvar for sine handlinger.
En fryktelig tragedie.
Ja.
Parisisk couture.
Den kan påvirke hvordan enormt mange vanlige kvinner
kler seg, drømmer og lever.
Den må ikke være forbeholdt rike parisere.
Amerikansk industri kan gi fransk couture
til hele verden.
Det høres ambisiøst ut.
Moteverdenen trenger en ny leder. En frontfigur.
Jeg vil at det skal være deg, Cristóbal. Kreasjonene dine, talentet ditt.
Dine flotte evner krever et mye større lerret.
Jeg har aldri likt verken presseomtale eller stjernestatus.
Heller ikke søkelyset.
Jeg skaper for min egen skyld.
Så verden må finne en annen frelser.
Besøk meg i Amerika en uke, eller kanskje to.
Så skal jeg presentere deg for våre mektigste kunder.
Du får pryde forsiden på Harper's for første gang,
men garantert ikke siste.
Det fins andre som passer bedre. Pierre Balmain, for eksempel.
Jeg skal treffe Balmain i dag.
Voilà.
Hva med Dior?
Jeg hørte at Marcel Boussac har gitt ham finansiering. Stemmer det?
Det stemmer.
Jeg så bilder av to av kjolene hans fra Théâtre de la Mode.
- Jeg ser et flott potensiale. - Christian er heller ikke riktig mann.
Hvorfor ikke?
Talentet hans.
Ambisjonen hans er å skape kjoler for bare 30 kvinner.
- Jaså? - Ja.
Spennende.
Ja, et slags eksperiment
for å skape de vakreste klærne som noen gang er skapt.
Dior er svært nøye. På det punktet er vi like.
Monsieur Boussac drømmer stort. Det har han alltid gjort.
Han lar ikke Christian Dior være så eksklusiv spesielt lenge.
Det bestemmer ikke Boussac, det bestemmer Dior.
Og hva tror Dior vil skje når han er ferdig med sitt lille eksperiment?
Du kan vel spørre ham selv?
God idé.
Mine damer, dere må oppgi navn.
Unnskyld meg. Beklager.
Dior?
Slutt å dytte. Vær så snill, damer.
Hva i all verden er det som foregår her?
Annonsen vår sto i avisen
akkurat den dagen myndighetene stengte alle bordellene.
- Dette er resultatet. - Da får du litt å gjøre.
Neppe. Ingen av dem passer.
- De er nydelige. - Vær så snill!
- Vi kan ikke bruke noen her. - Hallo.
- Mine damer, vær så snill. - Ja, du er svært vakker.
Hva med henne?
- Ja. - Hvem?
- Hun lille, bleke? - Ja, be henne komme.
Vi må se alle sammen.
Én om gangen.
Monsieur Dior! Hva er dette? Det er en lang kø med prostituerte utenfor.
Ingen fare, monsieur Boussac.
Er det dette dere gjør med investeringen min?
Carmen Snow er i Paris. Hun kan dukke opp når som helst.
Ja, men vi er ikke klare, så hun kan ikke få komme inn.
Men de står jo utenfor.
- Vær så snill. - Nei, hør...
Man får aldri en ny sjanse til å gjøre godt førsteinntrykk.
Jeg bønnfaller deg, Christian, begynn å arbeide.
Marie-Thérèse.
- Hvor kommer du fra, kjære du? - Herfra. Paris.
- Paris? Hele livet? - Ja.
Og var du her under krigen?
Ja, jeg var her.
Det må ha vært vanskelig.
Jeg hadde ikke noe valg. Jeg måtte ta jobb på bordell.
Unnskyld. For et dumt spørsmål.
Men få høre...
Har du noen gang tenkt på...
- Har du noen gang villet bli modell? - Nei.
Unnskyld meg... Du har nydelige trekk.
Jeg tror du ville passet perfekt. Vil du jobbe for oss?
Ja, hvis det er en jobb. Jeg trenger en jobb.
Monsieur Dior?
Vær så snill ikke forvent for mye.
Jeg er ingen ekte modell.
Men, kjære deg. Du må se.
Kan du se det? Storartet.
Vær så snill å si ja.
Det ville vært en ære om du ville vist klærne mine.
Jeg fikk beskjeden din, herr Dincklage.
Agent Westminster? Mener du alvor? Vil du at de skal ta meg?
- Jeg ville forsikre meg om at du svarte. - Ved å true meg? Er du helt gal?
Men du ser litt herjet ut.
I skjul i mørke hjørner.
Du liker vel ikke små rom, du som er på flukt.
Godter du deg?
Hvordan føles det uten Det tredje rikets makt i ryggen
uansett hvilket innfall du måtte
Det er uvant. Uønsket, som du sikkert husker.
Du forlot meg.
Det var enten flukt eller fangenskap.
Motstandsbevegelsen gjennomsøkte kirken.
Noen hadde tipset dem.
- Noen tanker om hvem det kan ha vært? - Selvfølgelig ikke. Hva vil du?
Jeg må i dekning. Hvile en stund.
Jeg trenger hjelp med reisedokumenter og kontanter.
- Jaså? Ikke mer? - Jeg opererer under alias.
Peter Lang, silkehandler. Jeg kunne vært en forretningsforbindelse.
Nei. Det er for farlig å ha noen kontakt med deg.
Coco, dette er desperate omstendigheter.
- Jeg har også problemer. - Jeg kan hjelpe deg.
Hvordan? Ved å slepe meg inn i skyggene igjen?
Brødrene Wertheimer har strupegrep om firmaet mitt.
Jeg prøver å få Harper's til å skrive om parfymen min.
Så agent Westminster må ligge død.
Hvis noen får vite at jeg jobbet for Schellenberg, er det ute med meg.
Jeg har all mulig grunn til å holde på hemmeligheten.
Hva med dokumentasjon?
Papirer?
Tror du det er noe som kan kople meg til nazistene?
Jeg har en kontakt som jobbet for Schellenberg.
Hun hjalp meg med et dekknavn.
Jeg kan be henne undersøke.
Hvis du kan love meg det, skal jeg se om jeg kan skaffe penger.
Følg etter meg til hotellet.
Liker du det?
Det er kjent som sveitsisk jazz.
Hvem er det Coco har med seg?
Undrenes tid er ennå ikke forbi.
Elsa.
- Like flott som alltid. - Hei.
- Kjenner du ham? - Ja, det gjør jeg faktisk.
Han skylder meg penger. Lurer på om han husker det.
- André, dette er en gammel venn av meg. - Hyggelig å treffe deg. Jeg er...
- Han heter Spatz. Han er tysk. - Slutt, Elsa.
Dette er Peter Lang. Vi får ses senere. Peter og jeg har litt å snakke om.
Ja, la oss det.
Jeg vet ikke.
Hva tror du det betyr?
Hva sa Carmel Snow helt presis?
Hun var ganske så uvennlig. Overraskende lite pratsom.
Men hun besøkte meg i atelieret,
så jeg ordnet med flott lunsj og viste henne tegningene mine.
Og så da?
Hun tok dem.
Uten å si noe?
Ikke ett ord. Hun takket for lunsjen, men sa ingenting om tegningene.
Hun tok dem bare. Det er vel et godt tegn?
Hun ville vel ikke tatt dem hvis hun ikke likte dem?
Men hvorfor sa hun ikke at hun likte dem?
- Jeg vet ikke. - Kanskje hun ikke likte dem
og tok dem for å slippe å si det.
Jeg vet ikke hva det betyr.
Jeg hater Carmel Snow. Hater henne.
Elsa vet alt. Hun kan angi oss og selv bli helt.
- Umulig. - Glem at du er glad i henne.
For alt vi vet, kan britene ha vervet henne mens hun satt i varetekt.
- Det er mulig hun jobber for MI6. - Nei. Nei, nei.
- Hvordan kan du vite det? - Ikke prøv å vende meg imot Elsa.
- Du vet at jeg har rett, Coco. - Nei, du må slutte!
Elsa er en fare for oss begge.
La henne være.
Du kan prate med meg, vet du.
Om det vonde. Jeg ser det i øynene dine.
Stakkars Friedman.
Tania er borte.
På senteret for hjemvendte spurte han om jeg kjente henne.
Gjorde du det?
Folk vil bare ha svar.
Enkle svar.
Men de fins ikke.
Ja.
Jeg kjente henne.
Hun var vennlig og tapper.
Det er ingenting i denne verden som er din skyld, Catherine.
Du må tro meg.
Gråter du, pappa?
Iblant må vi det.
Kanskje de kan hjelpe meg, så jeg får selskapet tilbake.
Trå varsomt.
Krigens vinder kan snart vende til fordel for de allierte.
Du må ikke ende som meg. Jeg angrer at jeg samarbeidet med dem.
Hallo.
Christian, jeg tok en lur og drømte at du og brødrene dine var her.
Jeg syns det er viktig at vi er sammen.
Jeg vil at dere skal komme på besøk.
Vel, det høres hyggelig ut.
- Kom i morgen. - I morgen kan jeg ikke.
Bare på dagstur.
Det skulle jeg gjerne gjort, men jeg er opptatt med arbeid.
Jeg må møte en moteskribent. Det gjelder forretninger.
Forretningene. Du er for travel.
Jeg vil bare at det skal bli så bra som overhode mulig,
og jeg har ikke tid til noe annet nå, pappa. Det er bare det.
Hvorfor er forretningene så viktige? Familien er også viktig.
Ta broren din med hit.
- Nei, jeg har ikke tid, far. - Forretninger, forretninger.
Du skulle aldri ha startet for deg selv. Du hadde en trygg jobb hos Lelong.
Har du ikke lært noe av mine feil?
Muligheter bør aldri trumfe stabilitet.
Besøk broren din. Catherine er ikke sterk nok, ellers ville jeg spurt henne.
Du er den eneste.
Han vil at jeg skal reise og besøke min bror Bernard.
- Hvorfor det? - Det spiller ingen rolle.
Jeg kan ikke reise noe sted.
- Det er jeg fullt klar over. - Jacques, ikke vær så streng.
Jeg tror jeg går ut og tar en drink.
Vil du være med?
Jeg skulle ønske jeg kunne, men jeg kan ikke.
Selvsagt.
Jeg vil ikke være enda en byrde.
Jeg vet at du må designe.
Det handler ikke bare om det kreative.
Jeg tenker så mye på Carmel Snow.
Som om presseomtalen er viktigere enn å skape klær.
Denne er nydelig.
Du burde gjøre som faren din ber deg om og besøke broren din.
Carmel, jeg har tenkt litt.
- Jeg vil gjerne fortelle historien min. - Å, kjære deg.
Å få skrive om at du kommer hjem til Paris
er noe jeg virkelig håper på, men det er ikke mulig.
Jeg forstår ikke.
Ryktene om deg
ser ut til å være et umulig hinder.
Jeg forstår.
Men du kan helt sikkert prøve å gi folk et annet inntrykk.
Harper's insisterer på at jeg skal lete etter den flotteste kolleksjonen
som vil stige fra asken etter disse fem årene.
Carmel, kom tilbake til Sveits.
Så skal jeg vise hva et ekte talent kan levere.
Selvsagt, kjære deg.
Jeg kommer neste uke.
Jeg må få skiene i orden før jul.
Fantastisk! Dette er perfekt.
Jeg skal vise deg mine nyeste dufter.
Det gleder jeg meg til.
Nå må jeg avslutte. Ha det.
Den mangler.
Kreasjonen som skal være toneangivende
for hele kolleksjonen.
Monsieur Dior, din bror sitter på sitt faste sted.
Han har nettopp våknet.
Han vil helst ikke prate før ved middagstider.
Jeg forstår. Jeg vil bare sitte litt hos ham.
Bernard?
Det er meg. Christian.
La meg holde deg med selskap.
Jeg kan skisse litt.
Ser du det?
Der.
Du burde tegne trærne.
De danser. Jeg syns de ligner mennesker.
Blir du godt behandlet?
Helt fint, hvis du liker galehus.
De fleste liker vel litt fred og ro iblant?
Det er masse ro her. Ikke så mye fred.
Og du, hvordan har du det?
Det er travelt.
Jeg har fått mitt eget atelier, og det er et stort ansvar.
Endelig får jeg designe alt selv.
Egen forretning.
Hva ville mor ha sagt?
Jeg tror nok hun ville vært svært misfornøyd.
Fars fiaskoer. Det ble for mye for henne.
Hun var så sart.
Det var hans skyld.
Var det ikke?
Gjøre forretninger på gjødsel.
Han drev den bedritne fabrikken, tapte alt i krakket
og brakte skam over navnet Dior.
Glem ikke hennes berømte regel.
"Aldri mer skal navnet Dior pryde en butikkfasade."
Du tegner ikke trærne.
Nei, det er en pike jeg har truffet.
Marie-Thérèse. En modell vi skal bruke.
En pike?
Du?
Hun ligner mor.
Kanskje det.
Far ringte.
Han ber oss komme.
- Nei, nei. Det er umulig. - Kanskje det blir hyggelig.
Vær så snill, Christian. Du gjør meg engstelig.
Kanskje jeg begynner å hyperventilere, slik at alle kommer løpende.
Det vil vi jo ikke.
Kom, gå sammen med meg.
Jeg må spasere.
Monsieur Dior ville så gjerne ta deg imot,
men han måtte reise og besøke sin bror.
Blir han rasende for at du har vist meg disse?
Jeg ville gi deg et lite glimt av hva han har jobbet med.
Ja.
Takk.
Jeg likte ikke tanken at du skulle se arbeidet til alle andre designere i Paris.
Ja.
Jeg ser den ikke, kreasjonen som definerer hele kolleksjonen.
Du hører fra meg.
Jeg har lest om livet og naturen.
Vi består av to deler.
Topp og bunn. Lys og mørke.
I oss alle
flyter de som ulike lag bare skilt av en skåte.
Vår mørke halvdel...
...bunnen må bli værende der, trykket ned i jorden.
Først da kan den andre halvdelen,
lyset, stige opp.
Det er det du må vise verden.
Si til far at jeg ikke kan komme hjem.
Coco, jeg har nyheter. Jeg skal møte kontakten min senere.
- Høres tvilsomt ut. - Elsa, jeg vil bare hjelpe til.
Hvor er Coco?
Vi trenger ikke slik hjelp du kan gi.
Ikke vær så sikker.
Du virker ganske desperat.
Er du desperat?
Nei. Jeg er helt fri for desperasjon.
Jeg kan hjelpe deg, vet du. Skaffe ting.
Hva slags ting?
Ting du trenger.
Vi har håndtert menn som deg hele livet.
Hun gjennomskuer deg.
Og det gjør jeg også.
Jeg vet hva du trenger.
Spatz tilbød seg nettopp å hjelpe oss.
Carmel Snow kommer i morgen.
Dere må ut.
Ja, men Coco, vi er...
Vi er jo partnere.
Du er bare et eneste kaos. Se på deg selv.
Jeg vil ikke se deg her, Elsa.
Ut!
Og du får skaffe det jeg ba om!
Det tar bare et øyeblikk. Vent her.
Du kan vel skaffe det jeg trenger?
For Coco nekter. Hun hater meg. Det har hun alltid gjort.
- Elsa. - Ja?
Ingen hater deg. Bare vær litt tålmodig.
Jeg skal møte noen som kan hjelpe oss.
Ja, men det er for hennes skyld, ikke min.
De kan hjelpe deg også. Greit?
Vent her.
Vi har sendt meldinger så lenge at jeg hadde glemt hvor mystisk du er.
Kan det faktisk ha vært på Schellenbergs kontor jeg så deg sist?
Fräulein Klein.
Takk.
To tabletter hver morgen i tre dager.
Mange takk.
Hvordan har vår kjære Schellenberg det?
Har du ikke hørt det? Danskene tok ham.
Han har sittet i varetekt en god stund.
Og han har snakket.
Og dokumentene hans?
Mange av dem ble ødelagt, men...
Men?
Ikke alle. Det var det ikke tid til.
Og hva med Operasjon Modellhatt?
Chanel-fiaskoen?
Jeg vet ikke sikkert.
Hallo?
Hallo. Unnskyld meg.
Jeg vil gjerne ha litt av dine beste narkotiske stoffer.
- Jeg kan få en resept etterpå... - Nei. Du slipper ikke inn her.
- Jeg har kniv. - Hjelp!
Her er de nye identitetspapirene dine. Fra han som forfalsket mine.
Han er dyktig.
Hvor dyktig?
Dyktig nok for oss.
Hva har du planlagt for Chanel og venninnen hennes?
Har du avgjort om de er en trussel?
Slipp! Slutt, vær så snill!
- Slipp meg! - Gå. Jeg finner deg senere.
Jeg vil ikke bli med dere! Nei, vær så snill. La være.
Jeg kan ikke.
Å, du store.
Den er fabelaktig.
- Flaskene kommer til å fly ut av butikken. - Så du vil hjelpe meg?
Skulle ønske jeg kunne.
Hør her. Jeg har ikke glemt alt du har gjort for motebransjen.
Men Coco, du må akseptere at det er hindre ikke engang jeg kan forsere.
Ryktet du har fått, gjør det umulig for oss å støtte deg.
Det Harper's vil ha er
en ny visjonær etter krigen, en som kan lede oss inn i neste kapittel.
Verden vil ikke ha gamle damer som oss.
Jeg er kanskje gammel, men ikke død.
Jeg lever hver dag med nye ideer.
Jeg må arbeide.
Og nå er jeg fanget i dette fengselet.
Den verdenen som en gang hyllet meg,
har glemt alt jeg gjorde for motebransjen og for verden.
Nei, du er ikke glemt.
Hvis du ikke kan skrive om meg, kan du kanskje hjelpe på en annen måte.
Ja, hvis jeg kan.
Kan du ta med deg noen flasker
og sørge for at de havner hos innflytelsesrike folk?
Hvis du kan få flaskene levert til hotellet mitt, skal jeg ta meg av resten.
Jeg må hente urter.
La oss spise salat til middag.
- Pappa, det er noe jeg må fortelle deg. - Jeg lytter.
- Det gjelder Friedmans datter Tania. - Jaha?
Jeg fortalte ikke hele historien.
Faen. Å, gud.
Knuste den.
Pappa, hørte du hva jeg sa?
Litt til høyre.
Moren min ville blitt forferdet.
Helt nydelig.
Pappa?
Godt du kom.
- Er det for stort? - Nei, det er perfekt.
Men hva syns du? Er det for stort?
Jeg må snakke med deg.
- Hva er det? - Pappa.
Pappa.
Catherine ringte.
Faren din er død.
Pappa? Nei.
Pappa, våkne opp. Pappa?
Det var hjertet.
Det stoppet.
Jeg har ikke tid, far.
Dere må komme på besøk.
Jeg har ikke tid.
Familien er også viktig.
Vi består av to deler.
Lys og mørke.
Skilt av en skåte.
Hva har du gjort?
Det er det du må vise verden.
Hvor er skissene?
Jeg har den.
Den endelige kreasjonen.
Tekst: Trine Haugen