INSPIRERAT AV VERKLIGA HÄNDELSER
Jag fick just veta att Carmel Snow är på väg till Paris.
- Lyssnar du? - Jag hör dig, ja.
Harper's Bazaar vill nog att hon hittar modevärldens nästa storhet.
- Vi måste bjuda hit henne. - Nej, nej, nej.
Lyssna, Christian. Den Carmel Snow väljer att skriva om
blir den viktigaste storyn inom efterkrigs-couture.
- Vi måste uppvakta pressen. - Jag har den inte än.
Den definierande kreationen som kommer att ange tonen
för hela kollektionen. Jag måste hitta den.
Du har redan skapat nog för att ge henne en frestande förhandstitt.
Låt oss hitta modellerna först.
- Vi kan inte vänta på det. - Jag måste se mina kläder
på en verklig kvinnlig form.
Medan du fördröjer, träffar hon alla designers.
Balmain, Balenciaga, Lelong.
Och inte bara dina vänner, utan även dina fiender.
- Jag har inga fiender. - Skapa några.
Otroligt. Du har lyckats hitta en Montrachet Grand Cru 1922.
CHEFREDAKTÖR
Självklart.
Inget mindre för vårt återseende, Carmel.
När du ringde för att tala om att du bodde i Schweiz,
visste jag att jag måste åka hit och höra din historia.
Du anar inte vad det betyder att ha dig här.
Åh, raring.
Berätta nu ärligt...
...hur mår du?
Jag överlevde.
Jag vet inte om jag är oskadd.
Men kriget... Det är äntligen över.
Men din ateljé är fortfarande stängd.
Jag öppnar den nog aldrig igen.
Åh, prat.
Inte ett ord till av det där tramset.
Du stängde dina dörrar medan andra, som Lelong, höll öppet.
Jag vill inte nedsätta Lelongs agerande eller nån annans.
Jag visste bara att jag måste sluta med allt.
Du har blivit så traumatiserad.
Vad är det där?
Det där? Vem har gett dig det?
Jag tillverkar dem.
Nej.
De jag tillverkar är väldigt oäkta och väldigt vackra.
Ännu vackrare än de äkta.
Du ser, Paris behöver dig.
Jag kan inte återvända dit.
Mina fiender... Jag har fiender...
...har spridit lögner om mig.
Åh, gode gud. Det är skandalöst.
Rykten. Hemska lögner om att jag samarbetade med fienden.
Tro dem inte.
Aldrig.
Jag ska få Paris att välkomna dig tillbaka.
Vi behöver dig. Jag behöver dig.
Och jag slutar inte förrän du är tillbaka där du hör hemma.
Du kommer tillbaka till Paris.
Ja.
- Hej. - Hej.
- Magnifik. - Ja.
Vi kan kanske prova dagklänning 47 på henne.
Jag vill förtvivlat gärna bli en del av er första kollektion, monsieur Dior.
Jag drömmer om det.
Så ni är för närvarande modell åt madame Grès?
Ja.
Men monsieur Diors kreationer på Louvren fick mig att tappa andan.
Tack så mycket.
Var snäll och hälsa madame Grès från mig.
Tyvärr.
Arbetar hon för ett annat modehus?
Patou. Hon arbetar för Patou.
Tyvärr, men nej.
Så du säger nej?
- Hon arbetar för Ricci. - Tagen.
- Men... Snälla. - Tagen.
Schiaparelli.
Ni kan gå. Rochas.
Lanvin. Fath. Molyneux. Lelong.
Hon är perfekt. Vi skulle kunna stjäla henne från Balmain.
Vill ni vara vänlig och hälsa monsieur Balmain från mig?
Verkligen?
Vi har inga fler modeller att se.
Hitta fler.
Hur? Du har avvisat alla 22 av de bästa modellerna
- jag kunde hitta. - Alla är tagna.
Jag vet att du inte vill förolämpa de andra modeskaparna, i synnerhet Lelong.
Samma här, särskilt efter att vi båda sa upp oss.
Men har du talat med honom?
Nej. Men Christian, vi måste gå vidare.
Nej, jag tänker inte börja stjäla från mina kollegor och sätta dem i klistret.
- Det måste finnas andra alternativ. - Ja.
Skapa några fiender och ta från dem.
Eller föredrar du en annons där vi efterfrågar endast arbetslösa modeller?
Varför inte?
- För att det är absurt. - Nej. Det är en strålande idé.
Jag visste att du skulle komma på nåt. Iväg.
Låt mig ta den.
Det behövs inte, pappa. Jag klarar det.
Glöm inte fröna till örtträdgården.
Ser du så duktig du är?
Dina bröder tog aldrig hand om trädgården som du,
Christian gjorde det.
Inte som du.
Monsieur Friedman. Fint att se er affär så välsorterad igen.
Kan ni tala om var ni gömmer era basilikafrön?
Där bakom.
Catherine?
Så trevligt att se dig igen.
Du ser så annorlunda ut.
Känner ni varandra? Varifrån?
Catherine arbetade på repatrieringscentret när jag letade efter Tania.
Hon försökte hjälpa mig.
Har du kvar fotot på henne?
Ja.
Jag fruktar att hon är borta för alltid.
Om du hör nåt, snälla meddela mig.
- Vad har du där? - Inget.
Du ser lite sliten ut.
Du kanske borde lägga av med sömnmedlen.
Jag gör det om du gör det.
Vårt lager börjar sina, förresten.
Man ska bara ta det för att sova, inte under dagen.
- Allt du gör är att sova på sistone. - Skaffa mer.
Gå en promenad. Ta med dig André. Njut av dagen.
Du månar alltid om mig.
Hur går det med vår lilla butik?
Jag träffade Carmel Snow häromdagen.
Hon söker nästa stora story, och jag planerar att bli den.
Du berättade väl om mig?
- Om min inblandning? - Ja, självklart.
När hon kommer till Paris ska hon lägga grunden för vår återkomst.
Och med den nya parfymen vi tillverkar,
tja, hon lär inte hitta en mer intressant story
än Coco Chanels återfödelse.
Vart ska du nu?
Jag har ett möte.
Ja, tack. Visst. Jag följer gärna med.
- Tack så mycket för inbjudan. - Inte i dag, Elsa.
- Men vi är kompanjoner. - Det här är allvarligt.
Snow må stötta oss,
men bröderna Wertheimer försöker fortfarande förgöra oss.
Det här mötet är med nån som kan hjälpa.
- Vem då? - Jag har inte tid att förklara.
Leta bara upp André
Och tvätta dig, för guds skull.
Fråga vem som helst i New York,
så säger de att jag är känd för att endast bära Balenciaga.
Jag är smickrad. Jag trodde att ni bara bar Chanel.
Jag träffade henne just i Schweiz.
Det är tragiskt hur de behandlar henne här i Paris.
Jag räknar Chanel som en vän,
men hennes situation är självförvållad, är jag rädd.
Verkligen?
Jag trodde absolut att ni skulle försvara henne.
Det fanns en tid då jag hade kunnat det.
Men utifrån vad jag hört av vänner i regeringen,
så är bevisningen överväldigande.
Hon måste ta konsekvenserna för sina handlingar.
Det är en hemsk tragedi.
Ja.
Parisisk couture.
Den kan påverka hur hundratals och tusentals vanliga kvinnor
klär sig och drömmer och lever.
Den måste inte vara endast för förmögna parisiskor.
Amerikansk industri skulle kunna föra ut fransk couture till hela världen.
Det låter ambitiöst.
Mode behöver en ny ledare. En galjonsfigur.
Jag vill att det blir du, Cristóbal.
Dina kreationer, din talang.
Alla dina talanger. Det kräver en mycket större målarduk.
Jag har aldrig tyckt om pressen eller berömdheten.
Eller rampljuset.
Det jag gör, gör jag för mig själv.
Så, världen får hitta en annan räddare.
Kom och besök mig i USA i en vecka, kanske två.
Jag presenterar dig för alla våra mest inflytelserika köpare.
Jag placerar dig på omslaget av Harper's för första gången,
och jag garanterar dig, inte sista.
Det finns andra som är bättre lämpade. Pierre Balmain, till exempel.
Nåja, jag ska träffa mr Balmain i dag.
Voilà.
Vad tror du om Dior?
Jag hörde att Marcel Boussac finansierar honom. Är det sant?
Det är sant.
Jag såg bilder av två av hans klänningar på Théâtre de la Mode.
Jag anar stor potential.
Christian är inte heller den du söker.
Och varför inte?
Hans talang.
Hans ambition är att skapa klänningar för endast 30 kvinnor.
- Jaså? - Ja.
Det är fascinerande.
Ja. En sorts experiment
för att skapa de vackraste kläderna som nånsin skapats.
Dior är noggrann. På så vis är vi lika.
Monsieur Boussac drömmer stort. Det har han alltid gjort.
Han lär inte vilja att Christian Dior ska vara så exklusiv särskilt länge.
Det är inte upp till Boussac. Det är upp till Dior.
Och vad tror Dior ska hända när han avslutat sitt lilla experiment?
Varför frågar du inte honom själv?
Bra idé.
Mina damer, skriv era namn.
Mina damer, snälla.
Ursäkta. Förlåt.
Dior.
Sluta knuffas. Snälla, mina damer.
Vad i hela friden pågår här?
Tydligen publicerades vår annons samma dag som myndigheterna stängde bordellerna.
Det här är resultatet.
Här har du att göra.
Knappast. Inga av dem är lämpliga.
- Titta, de är vackra. - Snälla!
- Inga av dem är lämpliga. Snälla. - Hej.
- Mina damer, snälla. - Ja, du är väldigt vacker.
Hon, då?
- Ja. - Vem?
Den slätstrukna?
Ja, ta med henne upp.
Alla måste ses.
En åt gången.
Monsieur Dior! Vad gör ni?
Prostituerade köar utanför ert hus.
Ja. Oroa er inte, monsieur Boussac.
Jag kom för att kolla min investering och det här är vad som pågår?
Carmel Snow är i Paris. Hon kan komma hit när som helst.
Ja, men vi är inte klara än, så hon blir inte insläppt.
Men det här är utanför.
- Snälla. - Nej, nej. Lyssna,
ni får aldrig en andra chans att göra ett första intryck.
Snälla, jag ber dig, Christian, sätt igång och arbeta.
Marie-Thérèse.
Var kommer du från, min kära?
Härifrån. Från Paris.
- Paris? Hela ditt liv? - Ja.
Och stannade du under kriget?
Ja, jag stannade.
Det måste ha varit svårt.
Jag hade inget val. Jag måste arbeta på en bordell.
Förlåt. Det var en sån dum fråga.
Men säg mig...
...har du nånsin funderat på... Snälla.
- Har du nånsin tänkt på att bli modell? - Nej.
Nåja... Ursäkta. Du har vackra drag.
Du skulle passa oss perfekt. Vill du arbeta för oss?
- Ja, om det är ett jobb. Jag måste arbeta. - Okej.
Monsieur Dior?
Snälla, ha inte för höga förväntningar.
Jag är ingen riktig modell.
Käraste. Titta. Snälla, titta. Ser du?
Ser du? Magnifik.
Snälla säg ja.
Det vore en ära om du bar mina kläder.
Jag fick ditt meddelande, herr Dincklage.
Titta här. "Agent Westminster"? Allvarligt? Försöker du få mig gripen?
- Jag ville försäkra mig om ditt svar. - Genom att hota mig? Är du galen?
Men så ser du också lite härjad ut.
Undangömd i mörka hörn.
Små rum passar dig väl inte.
Är du skadeglad?
Hur känns det att inte ha rikets omfattande makt
bakom alla dina svek och nycker?
Det känns obekant. Ovälkommet, som du kan minnas.
Du övergav mig.
Jag fick fly eller bli gripen.
Motståndsrörelsen gjorde en räd i kyrkan.
Nån tipsade dem.
- Nån aning om vem det kan ha varit? - Självklart inte. Vad vill du?
Jag måste ligga lågt. Vila ett tag.
Jag behöver hjälp med resedokument, och jag behöver pengar.
- Jaså? Är det allt? - Jag använder ett alias nu.
Peter Lang, silkesgrossist. Skulle kunna vara din affärskompanjon.
Nej. Det känns för riskabelt att ha kontakt med dig på det sättet.
Coco, min situation är desperat.
- Jag har mina egna problem. - Jag kan hjälpa dig.
Hur då? Genom att dra in mig i skuggorna igen?
Bröderna Wertheimer har ett stryptag om mitt företag.
Jag försöker övertyga Harper's att skriva en artikel om min parfym,
så agent Westminster måste förbli begravd.
Får nån veta om mitt uppdrag för Schellenberg,
så blir det slutet för mig.
Jag har all anledning att hålla det hemligt.
Hur är det med dokument?
Handlingar?
Tror du att det finns några som kan knyta mig till nazisterna?
Jag har en kontakt här som arbetade för Schellenberg.
Hon har hjälpt mig med min täckmantel.
Jag kan be henne undersöka det.
Försäkra mig om det, så ska jag ordna pengar.
Följ mig tillbaka till hotellet.
Tycker du om det?
Det kallas schweizisk jazz.
Det är Coco, men vem är hon med?
Upphör undren aldrig?
Elsa.
- Du ser strålande ut, som alltid. - Hej.
Känner du honom?
Ja, det gör jag faktiskt.
Han är faktiskt skyldig mig rätt mycket pengar. Undrar om han minns.
André, det här är en gammal vän till mig.
Trevligt att träffas. Jag heter...
Han heter Spatz.
- Sluta, Elsa. - Han är tysk, trots accenten.
Det här är Peter Lang.
Vi får prata ikapp senare. Peter och jag har saker att diskutera.
Ja. Låt oss prata ikapp senare.
Jag vet inte.
Vad tror du att det betyder?
Vad exakt sa Carmel Snow?
Hon var väldigt kylig, förvånande nog inte särskilt pratsam.
Men hon kom till min ateljé,
så jag lagade en väldigt god lunch och visade henne mina skisser.
Och sen?
Sen tog hon dem.
Utan kommentar?
Inte ett ord. Hon tackade för lunchen, men sa inget om mina kreationer.
Hon tog dem bara. Det måste väl vara bra?
Hon tog dem. Varför skulle hon ta dem om hon inte gillade dem?
Varför inte säga att hon gillade dem om hon gjorde det?
- Jag vet inte. - Hon kanske inte gillade dem
och tog dem för att slippa säga att hon inte gillade dem.
Jag vet inte vad det betyder.
Jag hatar Carmel Snow. Hatar henne.
Elsa vet allt. Hon kan ange oss och spela hjälte.
- Omöjligt. - Glöm att du håller av henne.
Såvitt vi vet, värvade britterna henne medan de hade henne i sitt förvar.
- Hon kanske arbetar för MI6. - Nej.
Och hur kan du vara säker?
Försök inte vända mig emot Elsa.
Du vet att jag har rätt.
Nej, du måste sluta.
Elsa är en fara vi delar.
Lämna henne ifred.
Du kan prata med mig, du vet.
Dina bekymmer, jag ser dem i dina ögon.
Stackars Friedman.
Tania är försvunnen.
På repatrieringscentret frågade han om jag kände henne.
Gjorde du det?
Folk vill bara ha svar.
Enkla svar.
Det finns inga enkla svar.
Ja.
Jag kände henne.
Hon var rar och modig.
Det finns inget i den här världen som är ditt fel, Catherine.
Du måste tro mig.
Gråter du, pappa?
Ibland måste vi det.
De kan kanske hjälpa mig att få mitt företag tillbaka.
Var försiktig.
Krigets vindar kan snart vända till de allierades fördel.
Du vill inte sluta som jag. Ångerfull över att jag nånsin samarbetade med dem.
Hallå.
Christian, jag tog en tupplur förut och drömde att du och dina bröder var här.
Jag tycker det är viktigt att vi alla samlas.
Jag vill att ni alla hälsar på.
Det låter trevligt.
- Kom i morgon. - Nej, jag kan inte i morgon.
Kom, bara över en dag.
Det skulle jag gärna, men jag måste arbeta.
Jag måste träffa en modeskribent för mitt företag.
Ditt företag. Du är för upptagen.
Jag vill bara att det ska bli så bra som möjligt,
och jag har inte tid för nåt annat just nu, pappa. Det är allt.
Varför är ditt företag så viktigt? Familjen är också viktig.
Besök din bror. Kom hit med honom.
Nej, jag har inte tid, far.
Ditt företag.
Du borde aldrig ha startat eget,
inte när du hade ett tryggt jobb hos Lelong.
Har du inte lärt dig nåt av mina misstag?
Möjlighet borde aldrig trumfa stabilitet.
Besök din bror.
Catherine är inte i skick, annars hade jag bett henne.
Du är den enda.
Han vill att jag besöker min bror Bernard.
Varför?
Det spelar ingen roll varför. Jag kan inte åka nånstans.
Det vet jag.
Snälla Jacques. Var inte kort mot mig.
Jag tror att jag går ut och tar en drink.
Följer du med?
Jag önskar jag kunde. Jag kan inte.
Självklart.
Jag vill inte vara ännu en börda.
- Jag vet att du måste designa. - Det är inte bara designandet.
Det är också den här upptagenheten med Carmel Snow,
som om pressen vore viktigare än att skapa kläder.
Den här är vacker.
Du borde uppfylla din fars önskan. Åk och besök din bror.
Carmel, jag har funderat.
Jag skulle verkligen vilja berätta min historia.
Åh, min kära.
En artikel om din återkomst till Paris
är bland mina högsta förhoppningar, men det är inte möjligt.
Jag förstår inte.
Ryktena om dig,
de verkar omöjligt svåra att övervinna.
Jag förstår.
Men du kan säkerligen försöka ändra folks uppfattning.
Harper's insisterar på att jag fortsätter söka efter den fantastiska kollektionen
som ska resa sig ur de senaste fem årens aska.
Carmel, kom tillbaka till Schweiz.
Jag ska visa dig vad verklig talang kan leverera.
Självklart, min kära.
Jag kommer nästa vecka.
Jag måste få mina skidor justerade inför helgerna.
Fantastiskt! Det här är perfekt.
Jag ska visa dig mina senaste dofter.
Det ser jag fram emot.
Jag måste sluta. Adjö.
Jag har den inte än.
Den definierande kreationen som slår an tonen för hela kollektionen.
PSYKIATRISJUKHUS
Monsieur Dior, er bror är på sin vanliga plats.
Han vaknade just från en tupplur.
Han brukar inte vilja prata förrän vid middagstid.
Jag förstår. Jag vill bara sitta med honom.
Bernard?
Det är jag. Christian.
Jag skulle vilja sitta hos dig. Går det bra?
Jag kan skissa lite.
Ser du det där?
Där.
Du borde teckna träden.
Sättet de dansar på påminner mig om människor.
Hur behandlar de dig?
Bra, om man gillar mentalsjukhus.
Tja, vem gillar inte lite lugn och ro då och då?
Gott om lugn här.
Inte mycket ro.
Och du, hur har du det?
Fullt upp.
Jag har fått min egen ateljé, så det är mycket ansvar.
Äntligen designar jag åt mig själv.
Ditt eget företag.
Vad skulle mor tycka?
Hon skulle nog bli ytterst förargad, eller hur?
Fars misslyckanden.
Det blev för mycket för henne.
Hon var så känslig.
Det var hans fel...
...eller hur?
Som byggde en verksamhet på gödsel.
Han drev sin skitfabrik och förlorade allt i kraschen
och bringade skam över namnet Dior.
Glöm inte hennes berömda påbud.
"Aldrig mer ska namnet Dior synas på en butiksskylt."
Du tecknar fortfarande inte träden.
Nej, det är en flicka jag träffade.
Marie-Thérèse, en modell vi använder.
En flicka?
Du?
Hon ser ut som mor.
Kanske.
Far ringde.
Han vill att vi hälsar på.
Åh, nej. Nej. Det går inte.
- Det vore kanske trevligt. - Snälla Christian. Du gör mig nervös.
Jag kanske hyperventilerar, och då kommer alla rusande.
Ja. Det vill vi inte.
Kom. Gå med mig.
Jag behöver en promenad.
Monsieur Dior ville verkligen ta emot er personligen,
men han tvingades lämna stan oväntat för att besöka sin bror.
Kommer han att bli ursinnig över att ni lät mig se de här?
Jag ville bara att ni skulle få en skymt av vad han gör.
Ja.
Tack.
Jag stod inte ut med att ni skulle se alster från alla andra designers i Paris.
Ja.
Jag ser den inte än, kreationen som kommer att definiera kollektionen.
Jag hör av mig.
Jag har läst om liv och natur.
Vi består alla av två delar.
En överdel och en underdel. En ljus och en mörk.
I var och en av oss,
svävar de som lager, åtskilda av en ribba.
Våra mörka halva...
...eller underdelen, måste stanna där, nedpressad i jorden.
Bara då kan den andra delen, ljuset, stiga upp.
Det är vad du måste visa världen.
Säg till far att jag inte kan komma hem.
Coco, jag har nyheter.
Jag ska träffa min kontakt senare.
Det låter skamligt.
Jag är bara här för att hjälpa. Var är Coco?
Vi behöver inte din sorts hjälp.
Det är jag inte så säker på.
Du verkar desperat.
Är du desperat?
Nej. Jag är helt och fullt utan desperation.
Jag kan faktiskt hjälpa. Jag kan skaffa saker.
Vadå för sorts saker?
Saker som du behöver.
Vi har varit omgivna av män som du i hela våra liv.
Hon kan se rakt igenom dig.
Det kan jag med.
Jag vet vad du behöver.
Spatz här erbjöd sig just att hjälpa oss.
Carmel Snow kommer hit i morgon.
Då måste ni vara borta, båda två.
Ja, men Coco, vi är...
Vi är... kompanjoner.
Du är bara bedrövlig. Se på dig.
Försvinn ur min åsyn, Elsa.
Försvinn!
Och du, gå och skaffa mig det jag bad om!
Jag dröjer inte länge. Snälla, vänta här.
Du skaffar mig väl det jag behöver?
För Coco vägrar. Hon hatar mig. Hon har alltid hatat mig.
- Elsa. - Ja?
Ingen hatar dig. Var bara tålmodig.
Jag ska träffa nån som kan hjälpa oss, okej?
Ja, men för hennes skull, inte min.
De kan hjälpa dig också, okej?
Vänta här, bara.
Vi har utbytt meddelanden så länge. Jag hade glömt hur mystisk du är.
Är det möjligt att vi faktiskt var i Schellenbergs kontor senast jag såg dig?
Fräulein Klein.
Jag uppskattar det.
Ta två tabletter varje morgon i tre dagar.
Tack så mycket.
APOTEK
Hur mår han, käre Schellenberg?
- Har du inte hört? - Nej.
Danskarna tog honom.
Han har suttit häktad ett tag nu.
Han har pratat.
Och hans akter? Hans dokument?
Många av dem förstördes...
Men?
Inte alla. Det fanns inte tid.
Och Operation Modellhut?
Chanel-fiaskot?
Jag vet inte helt säkert.
Hallå?
Hallå. Ursäkta.
Jag vill ha lite av er bästa narkotika, tack.
Jag kan skaffa recepten efteråt om ni...
- Nej. Kom inte hit igen. - Jag kan kanske...
- Jag har en kniv. - Hjälp!
Här är dina nya identitetshandlingar.
Från samma man som förfalskade mina.
Han är skicklig.
Hur skicklig?
Skicklig nog för oss.
Vad har du planerat för Chanel och hennes vän?
Har du beslutat om de är ett hot?
Släpp! Sluta! Snälla!
- Släpp mig! - Gå. Jag letar upp dig senare.
Jag vill inte följa med er! Nej! Snälla! Låt bli.
Jag kan inte.
Åh, jösses.
Den är fantastisk.
Flaskorna kommer nog att flyga från hyllorna.
Hjälper du mig då?
Om jag bara kunde.
Hör på, jag har inte glömt allt du har gjort för modet.
Men Coco, du måste acceptera att det finns hinder som inte ens jag kan övervinna.
Ditt rådande rykte gör det otänkbart för oss att försvara dig.
Harper's vill hitta en ny visionär som kan leda oss in i nästa kapitel.
Världen vill inte ha gamla tanter som vi.
Jag må vara gammal, men jag är inte död.
Jag lever varje dag med idéer. Nya idéer.
Jag måste utföra mitt arbete.
Nu har jag hamnat här, i det här fängelset.
Världen som en gång hyllade mig
har nu glömt allt jag gjorde för mode och för världen.
Nej. Nej, du är inte glömd.
Om du inte kan skriva om mig, kan du kanske hjälpa på ett annat sätt.
Kan jag, så gör jag det.
Tar du med några flaskor tillbaka
och får dem i händerna på betydelsefulla personer?
Om du kan få dina flaskor levererade till mitt hotell, så sköter jag resten.
Jag måste klippa lite örter.
Vi kan väl äta sallad till middag?
Pappa, det är nåt jag vill berätta.
Jag lyssnar.
Det gäller Friedmans dotter Tania.
Jag berättade inte hela historien.
Jäklar. Gud.
Jag hade sönder den.
Pappa, hörde du vad jag sa?
Lite åt höger.
Min mor skulle bli förfärad.
Det är jättefint.
Pappa?
Du kommer precis i tid.
- Är den för stor? - Nej. Den är perfekt.
Vad tycker du? Är den för stor?
Jag måste prata med dig.
- Vad är det? - Pappa.
Pappa. Pappa.
Catherine ringde.
Din far har dött.
Pappa? Pappa? Nej.
Pappa, vakna. Pappa? Pappa?
Det var hans hjärta, min älskling.
Det stannade.
Jag har inte tid, far.
Jag vill att ni alla hälsar på.
Jag har inte tid.
Familjen är också viktig.
Vi består alla av två delar.
En ljus och en mörk.
Åtskilda av en ribba.
Vad har du gjort?
Det är vad du måste visa världen.
Var är alla skisserna?
Jag har hittat den.
Den definierande kreationen.
Undertexter: Kristina Donnellan