Přestaň!
PODLE SKUTEČNÝCH UDÁLOSTÍ
Zazpívej to znovu, Coco.
1905 MOULINS, FRANCIE
Coco, nadchlas je.
- Tvůj hlas... - To tvůj tanec je oslnil.
Nemohli se nabažit.
Celý klub volal: „Elsa! Elsa!“ Chtěli, aby ses svlékla.
Přestaň.
Určitě tady můžu zůstat? Zaplatím, hned jak dostanu peníze.
Ano, jistě.
Zůstaň, jak dlouho chceš.
- Oslavíme první noc jako spolubydlící. - Ano! Jdeme slavit.
- Na zdraví. - Na zdraví.
Vždycky jsi chtěla být zpěvačkou?
Ne.
Ale máš ohromný talent.
Závidím ti.
Ve skutečnosti chci šít klobouky.
Možná se jednou stát návrhářkou. Šatů.
Vážně? Kde?
V Paříži, samozřejmě.
V Paříži?
- Chci jet s tebou. - Jo, to musíš.
Máš bezvadný styl.
A pak můžeme žít, jak si zasloužíme.
Můžeme spolupracovat.
- Slib mi, že mě vezmeš s sebou. - Slibuju, Elso.
Slibuju.
Vždycky budeme spolu.
Elso, vstávat.
Ahoj.
To jsi ty. Dala sis pěkně na čas.
Už se mi tu začínalo líbit.
Je čas jít.
Ano, jistě, drahoušku. Sbalím si věci.
Žádné nemáš.
Nebuď tak kousavá.
Skončila jsi v base.
Co tě to napadlo?
Pošlapala sis poslední šanci.
NEW LOOK
Loulou?
Ahoj.
Christiane? Pojď, pojď.
Představím ti svoji vizi.
Vím, že máš starost, aby bylo kam usadit všechny tvoje hosty.
Ano. Co s tím?
Využijeme schodiště.
Můžeš hosty usadit i sem a sem.
A modelky vyjdou z šatny.
A podesta nám poslouží jako součást mola.
Jo.
A pověsíme závěsy sem a sem.
Bude to nádhera.
A taky vytvořím obrovskou kytici na krb.
Bude to oslnivé.
Co bych si bez tebe počal, Bérarde?
Přichází tvoje chvíle.
Koukej zazářit. Užij si to.
- Taková šance přichází jen jednou. - Ano.
- Tvůj dům bude velkolepý. - Christiane.
Je tu pan Vigouroux a chce s vámi mluvit,
ještě než odjedete otci na pohřeb.
Prosím, neboj se.
Zařídím to.
V klidu se s otcem rozluč.
To je ale krása. Nádhernější dům jsem nikdy neviděl.
Vy jste tak báječně ohromný.
Pane Cardine, moc vám děkujeme za návštěvu.
Madam.
Naše setkání u Lelonga se mi opravdu vrylo do paměti.
Nebojte se, tentokrát si kalhoty nesvléknu.
- Ale pokud si přejete opak, tak... - No, víte,
vyžadujeme, aby naši zaměstnanci chodili oblečení.
Zaměstnanci?
- Nabízíte mi práci? - Chybí nám vedoucí krejčí.
Já?
Hergot.
Ano! Začnu hned dneska.
Kde jsou švadleny?
Máme jich nedostatek.
- Vaše pracovna je nahoře. - Zvládnu šít za pět či deset.
Nemusím vůbec odcházet. Nemusím spát.
Zdravím, Pierre Cardin. Vedoucí krejčí. Těší mě.
Dobrý den! Pierre Cardin. Vedoucí krejčí, těší mě.
Máme zpoždění a zoufale potřebujete víc zaměstnanců.
Každá nadaná švadlena už pracuje pro jiného návrháře.
Boussac i já víme, že buď nějaké najmete, nebo termín nestihnete.
Stále hledáme.
Christiane. Promiňte, že ruším. Už musíme jet do Callianu.
Musíme je ostatním domům začít přebírat.
Je to pro nás možné?
Ne. Nebudeme okrádat naše přátele.
To není krádež, Christiane.
Okolnosti to vyžadují.
- Tak daleko zajít nechceme. - Já vím.
Jistě. Ne, musí být jiný způsob.
Přátelé, nebo ne. Pokud hned neseženete vše potřebné,
nestihnete to.
A budete se Boussacovi zodpovídat.
Christiane, už musíme na vlak.
Mrzí mě, že to musíte řešit, právě když truchlíte.
Je mi to líto.
Ano, upřímnou soustrast, Christiane.
Ten termín stihneme.
Jak? Jak to uděláte?
Nemůžeš jet na návštěvu k někomu v Británii?
Proč?
Potřebuješ pomoc.
Možná k Lottie. K nevlastní sestře.
No, vždycky ti záviděla.
Jo, byla jsem totiž ta atraktivní nemanželská dcera.
Tak jí zavolej. Sbalila jsem ti.
Musíš odjet.
Nikam nejedu.
Nemůžeš mě pořád tak odstrkovat. Naslibovat hory doly a pak mě odkopnout.
To nedovolím.
Napadla jsi muže kvůli drogám.
Skončilas za mřížemi, zatímco já se snažím postavit na nohy.
Promiň. Dám se dohromady, slibuju.
Nejsi ve stavu cokoli slibovat.
Tohle nejsi ty. Teď z tebe mluví Spatz.
Co sem ten nacista přijel, chováš se jak cvok.
- To neříkej. - Co?
Nacista. Neříkej to.
Ale to on je, ne?
Je to podělanej nacista, s kterým nedovedeš přestat píchat.
Kam můj život spěje? Vysáváš ze mě sílu.
Panebože.
Vítej.
- Jak bylo za mřížemi? - Výborně tam vaří.
Přisedni si.
Na zítřek jsem domluvil společnou večeři.
Zvu i pana Langa.
Pročpak?
Věčně je v tvém apartmá, a já ho sotva znám.
Pochybuju, že má čas.
Přijde.
Už jsem ho pozval.
Přijdete všichni.
Podle mě to není dobrý nápad.
Buď bez obav. Nebudu na něj tlačit. Když ho máš ráda ty, chci ho mít rád i já.
Dobře, že tě z léčebny pustili a můžeš se s tatínkem rozloučit.
Vypadám jako člověk.
Vždyť taky jsi člověk.
Ale teď tak i vypadám.
Není ten límeček těsný?
Ne.
Ne, padne mi skvěle.
Jako by byl ušitý na míru.
Však je šitý na míru.
Tebou?
Ano, pro tebe.
Už je čas.
Tobě to ale sluší.
To mi ušil Christian.
Už přijel Raymond?
Ano. Čeká venku.
A strachuje se, kdo na pohřbu promluví.
Jakou má náš bratr dnes náladu?
Pochmurnou. Jako vždy.
No, jsme přece na pohřbu.
Tohle o mém otci mnozí nevědí, ale je to pravda.
Maurice Dior miloval krásu.
Nešťastný osud ho ale přiměl ke skromnosti.
A tak místo aby nás zahrnul bohatstvím,
naučil nás... poctivě pracovat.
O něco usilovat.
Vydržet. Bez ztráty důstojnosti.
A...
byl milující.
A byl hrdý.
A byl zkoušený.
A teď je tady...
na tomto krásném místě.
Obklopený lidmi, kteří ho milují.
Tak sbohem, tatínku.
Doufám, žes konečně našel, co jsi hledal.
Hezky řečeno.
Možná jsi k němu byl až moc laskavý.
Upřímnou soustrast.
To jste řekl moc hezky.
Váš otec byl moc milý člověk.
Upřímnou soustrast.
Věděls, že Raymond, na začátku války bojoval?
Účastnil se prvních střetů.
- Opravdu? - Ano, a pak mě zajali.
Popravdě, Němci mě drželi jen pár měsíců. Ještě než se naplno oddali svojí krutosti.
Tehdy ještě nebyly podmínky tak strašlivé jako později.
Věděl jste, že Christiana taky povolali do armády?
A bojoval jsi?
Sotva.
Umíš si mě představit na bojišti?
Neumím si tě představit ani v uniformě.
Pane Diore.
Mám pro vás a vaši rodinu pozornost.
Pane Friedmane, to jsou granvillské růže. Tatínkovy oblíbené.
Jak to víte?
Mám ve městě zahradnictví.
Objednal jsem jich víc. Dorazí zítra.
Zasadím vám je.
- Díky. - Bude mi potěšením.
Catherine.
Pane Friedmane.
Prosím vás. Proč mi nepovíte, co se stalo s mou dcerou?
O čem to mluví?
Moje dcera Tania byla v tomtéž táboře.
Nemůžu vám pomoct. Mrzí mě to.
Tak, pane Langu.
Ne, radši si říká Spatz.
Ano, to jsem slyšel. To je německy?
- Ano, je. - Ne, není.
Je.
Tohle je báječné.
Nedáme si ještě trochu vína?
Rozhodně to chce víc vína.
Ale dnes raději používám jméno Lang.
Spatz je moje dávná přezdívka.
Nepij tolik.
Ať zas neskončíš ve vězení.
Jo, teď jsem drsná kriminálnice.
Tak, pane Langu.
Co jste dělal za války?
No, obchodoval s látkami, že ano?
André, prosím tě. Peter nechce mluvit o práci.
Objednáme si.
- A vy? Co jste dělal vy? - Bojoval jsem za Francii.
Ano, André byl velmi statečný.
Podáváte dnes večer bažanta?
Ne, slečno. Jen kozí maso.
Kozí?
Francie měla vážně štěstí,
že jste za ni na bojišti tak zuřivě bojoval.
Vy jste sloužil?
Obávám se, že boj nemám v povaze.
Jste si tím jistý?
- Poměrně dost, ano. - Vážně?
A co potom v povaze máš?
Každý není stavěný na násilí, Elso. Já měl vždycky radši jemnější zacházení.
Jo, jsi úžasně citlivý typ.
Spíš milenec než bojovník. To je celý náš pan Lang.
- Bohužel dnes bažanta nemají. - Takže kozí pro všechny?
- Jděte pryč. - Omlouvám se.
Snažím se udržovat si přehled o tom, s kým teta tráví čas.
- Promiňte. - Má velké a důvěřivé srdce.
Víš, nemusíš mě chránit.
- Podle mě musím. - Ještě. Víc, no tak.
Prosím, povídejte. Komu jste za války prodával?
Francouzům asi ne.
Chlapče můj milý, prodával jsem tomu, kdo platil.
Jediná cesta, jak v jakékoli válce vyhrát, je postarat se sám o sebe.
Jak vyhrát.
A co správné a nesprávné činy?
Dobro a zlo?
Jen strany téže mince, nemyslíte?
Člověk si s ní hází na vlastní nebezpečí.
Takový názor bych označil za neúprosně cynický a zbabělý.
- Prosím? - Musím to opakovat?
Ne, není třeba.
Pane Langu, doprovodíte mě na toaletu?
Bude mi potěšením.
Nevím, co na mou tetu máte, ale zjistím to.
Vím, že nejste, za koho se vydáváte.
- Skutečně? - André, prosím.
- Proč mi neřekne, co se děje? - Drahoušku.
Netrapme se věcmi, které nemůžeme chápat.
- Co to ksakru děláš? - Užívám si báječnou večeři.
Zatraceně. Jak dlouho tu ještě zůstaneš?
No, doklady už mám. Jen mi musíš dát ty peníze.
A určitě je ta mise pohřbená?
Žádná pojítka k tobě prý nezbyla. Ano.
Zítra se sejdu s právníkem.
Až vyřeším to s Wertheimerovými,
založí fond, z nějž budeš moct čerpat.
Budeš v něm mít víc než dost.
Coco, ty peníze.
Jestli ty peníze chceš, buď nenápadný a nech mého synovce být.
Christiane, jsem si celkem jistý, že vlastní podnik je příšerný nápad.
Opravdu? A pročpak?
V naší rodině se nepřízeň osudu dědí.
Christian si osud utváří sám.
Nikdo si osud neutváří sám. To je nesmysl.
Catherine, už se ti vrací chuť k jídlu.
Ano. Díky.
A vrátíš se teď do Paříže?
Ještě zůstanu tady.
Cože? Když už tady tatínek není, můžeš se vrátit do Paříže.
Kdykoli tě ubytuju.
Zůstane tady. Co se staráš?
Možná se nechce stýkat se stejnou společností jako ty.
Celá rodina pohromadě. To je báječné.
Škoda, že se toho tatínek nedožil.
Jestlipak nás teď slyší?
Ten už se vznáší kdesi na onom světě.
Nemám pravdu, Christiane?
Pořád jsi těmihle věcmi posedlý? Tarotem a dalšími nesmysly?
Nebo jsi z toho naštěstí vyrostl?
Můžeme změnit téma, ne?
Jako malý se toho Christian nemohl nabažit.
Vždycky chtěl vědět, co přijde, než to přišlo.
Možná bys měl zajít za věštkyní ohledně té své továrny na šaty.
Zeptat se jí, co s ní bude.
Prosím, přestaň.
Mohla zabránit tomu, jak dopadl tvůj poslední podnik.
Ta umělecká galerie, co skončila neúspěchem.
Přestaň, prosím.
Vyrůstali jsme v Granvillu v tak překrásném domě.
Pořád myslím na ten rok, kdy otec přišel o podnik.
Raymonde, prosím.
A na to, jak jsme se museli přestěhovat do této bohem zapomenuté pustiny.
Proto ses pokusil zabít?
Před 30 lety jsem to ze sebe dostal. Zakusil jsem selhání a to se mi nelíbilo.
Otcův pád bylo hrozné sledovat a nechceme, aby se totéž stalo tobě, Christiane.
Prosím, prosím tě, přestaň.
Snažím se jenom žít vlastní život.
Takže ty jsi předurčen k velikosti. To si myslíš?
Tvůj život je důležitý a naše jsou jen co?
Měli byste sami vidět, co Christian buduje.
Otevírá za pár měsíců.
A všichni jste zvaní a vítaní.
Pověz, kolik šatů je třeba k vymazání toho, co se stalo Catherine.
A Bernardovi.
Mně už se daří o dost líp.
Sklapni.
Jen se tě snažím chránit, bratře.
Rodiče už nežijí a coby nejstarší Dior mám tohle teď na starost já.
Nechci, aby se ti stalo totéž, Christiane.
Selhání.
Co tady děláš tak sama?
André Spatze strašně podezírá.
Dělá mi to starost.
Jo.
No, André to všechno odhalí.
Podle mě je to jen otázka času.
Celý můj život mě přátelé i milenci opouštějí.
Vždycky ode mě odejdou.
Hrozně jsem se snažila přes to přenést.
Vybudovat z těch trosek život.
No, nejsme jenom soubor našich tragédií. Aspoň doufám.
No, moje dětství... Opuštěná v sirotčinci, nechtěná, nemilovaná.
Ne.
Pořád můžeme podržet jedna druhou, víš?
Jako v mládí.
Jo.
Vážně můžeme.
A taky Andrého.
Je to miláček.
Podle mě bys mu měla říct pravdu.
Co tím myslíš?
Musíš ukončit tenhle koloběh lží
a říct mu o tom se Spatzem, o tom, co jsme udělaly.
- Odpustí ti. Vážně ano. - To neříkej.
- Nesmí to vědět. Nesmí to zjistit. - Podívej, kam život ve lži dovedl nás.
Skrýváme se před světem i jedna před druhou.
Teď máš šanci. Opravdovou šanci.
Tak prostě buď upřímná, drahá.
- Upřímná. - Nemůžu ho zas ztratit, zabilo by mě to.
Ale ty ho neztratíš. To právě říkám.
Neztratíš ho.
Odpuštění. Potřebuješ ho.
Já ho potřebuju.
Tak o něj Andrého popros.
- Půjdu s tebou. Pojďme spolu. - Ne, odjeď. Nesmíš zůstat.
- Podržím tě. - Musíš pryč.
- Budu s tebou, pojď. - Ne.
- Neboj se. Pojďme mu to říct. - Sakra... Nenávidím tě.
- Nenávidím tě. Zmiz! - Tak to není. Přestaň!
Ty jsi nikdy svět nechápala!
Během zítřka koukej zmizet!
- Coco, ty to tak nemyslíš. - Ale ano.
Už se mnou nikdy nemluv.
Ach, bože.
Elso.
Co je ti? Co...
Co se stalo?
Ach, Jacquesi.
V ateliéru pořád chybí zaměstnanci.
Zehnacker říkala, že bez švadleny uspět nemůžete.
Jo, to já vím, ale...
A?
A, no, však víš.
Úspěch nesmí znamenat, že ublížím ostatním návrhářům, našim přátelům.
Musíme najít jiný způsob.
Vím, že to dokážeš.
Musím se jít se všemi rozloučit.
Nastěhuju se k Lottie.
Je klidně možné, že až se vrátíš, budu pryč.
Hrozně se na mě těší.
Volal mi právník, že Wertheimerovi se chtějí dohodnout.
Ubytoval se na panství, kde máme vyjednávat.
No, určitě to dopadne skvěle.
Prý se chtějí sejít na neutrální půdě.
Jako by nebylo neutrální celé Švýcarsko.
Je to kus cesty.
Takže se vrátím až pozdě v noci.
Mě vykopneš, ale Spatz do tvého života patří dál.
To je hanebnost.
Takže tohle je asi sbohem.
Bylo tam nádherně.
Ano. Šťastnější doba.
Dokud neskončila.
Kde jsou všichni?
- Raymond odvezl Bernarda do léčebny. - Už?
Chtěl jsem... se rozloučit.
Měla by ses vrátit se mnou. Zůstávat tady ti podle mě neprospěje.
Slíbila jsem tátovi, že zahradu dokončím.
Pomůžeš mu s těmi růžemi?
Nespala jsi, viď?
Ty taky ne.
Od tábora toho moc nenaspím.
Když pan Friedman včera řekl, že jsi znala jeho dceru, mluvil pravdu?
Znala jsi ji?
Je to pravda? Znala jsi ji?
Catherine.
Catherine, jestli něco zamlčuješ, musíš mi to říct.
Někomu to řekni.
Pojďme.
Tania je mrtvá.
Umřela mi přímo před očima strašnou smrtí.
Byly jsme přítelkyně.
Patřily jsme ke stejné buňce odboje, tak jsme se znaly už předtím.
Strážci nás rádi mučili hlady.
Tania byla nemocná, tak jsem ukradla chléb navíc.
Vlastně byl zázrak, že se mi to podařilo.
Ale podařilo.
Přinesla jsem jí ho.
Ale stráže tábor prohledali a našli ho.
Ještě ho držela v rukou, když přišli.
Mysleli si, že ho ukradla ona.
Začali ji bít.
Chtěla jsem zakročit, ale příliš jsem se bála.
Tania nic neřekla. Mlčky to snášela.
Mlátili ji, až jí z pusy začaly létat zuby.
A pak ji odvlekli
a strčili ji ještě živou do pece.
Byly jste ještě děti.
Obě dvě.
Děvčátka.
Jak je na tom?
Spí.
Vůbec netušíme, čím vším si prošla.
Nemám ani ponětí.
Nebere to konce.
Je silná.
Nějak to překoná.
Já ti nevím.
Překoná.
Má tebe.
Tak jak jsme na tom?
Brzy přijde průlom.
Na váš příkaz jsme podali žaloby na dvou světadílech
a projednají se v Paříži a New Yorku.
Wertheimerovi se zatím zdráhají nabídnout jakékoli vyrovnání.
Proč?
Protože se doslechli o vašem setkání s Carmel Snow.
Opravdová přítelkyně. Věděla jsem, že mi pomůže.
Wertheimerovi mají velkou obavu,
že by vaši novou vůni mohl získat Neiman Marcus.
Bojí se oprávněně.
A tím nekončíme.
Saks. Bergdorf’s.
- Nepovolíme, dokud je nevydusíme. - Myslím, že jsou připravení k dohodě.
K jaké dohodě?
Za pár dní sem přijedou i se svými právníky
a budeme vyjednávat.
A pro jednou to vidím nadějně.
- Pro jednou? Dobře. - Bez obav. Získáme vám obstojnou sumu.
Obstojnou?
Obstojná mi nestačí.
Chci to sakra všechno.
Před jednáním je třeba následující.
Měli bychom ještě stihnout Bérardův večírek.
Jo, to stihneme.
Určitě na něj pořád chceš?
Jo, vyrazit si a vidět se s přáteli mi prospěje.
Otcův pád bylo hrozné sledovat a nechceme, aby se totéž stalo tobě, Christiane.
Vážně nezůstanete přes noc? Zřejmě přijde liják.
Ne, musím za synovcem.
- Stále bez řidiče? - Stále.
Ta nezávislost se mi zamlouvá.
Haló?
Ahoj. Lottie. Ahoj.
Ahoj, tady tvá sestra.
Ne, ta druhá sestra, Elsa.
Už dlouho ti chci zavolat a...
Promiň.
No ano. Bože, je vážně pozdě.
Promiň, já...
No...
Stýskalo se mi.
A naskytla se mi příležitost vrátit se do Londýna
a napadlo mě, že bych tě navštívila.
Cože?
Proč ne?
Vím, že jsem chybovala.
Cítila jsem se ublíženě a naštvala jsem se, ale...
Ty jsi dokonalá? Já tedy ne.
Ne, tak mi neříkej, jsem...
Tohle neříkej. Ty...
Jsem tvá sestra!
Jsem! Já...
Dobrý večer.
Zdržím se jen pár minut, než to přejde. Nevidím pořádně na cestu.
Zůstaňte, jak dlouho jen potřebujete.
Kam jedete?
Domů.
Je to daleko?
Odsud už ani ne.
Jde o hotel v Lausanne.
Hotel?
- Neříkala jste, že domů? - Ano, bydlím v hotelu.
To je neobvyklé.
Pro mě ne.
Cítím se doma tam, kde o mě pečují.
Odkud pocházíte?
Jsem Francouzka.
Uprchlice.
Tak nějak.
V kostele už jsem nebyla opravdu mnoho let.
Vyrostla jsem v sirotčinci, provozovaném řádovými sestrami.
Strašné místo, vážně.
To muselo být těžké.
A teď jste v Lausanne s rodinou?
No, je tu se mnou synovec s dcerou.
A taky se mnou bydlí přítelkyně.
- Taky váleční uprchlíci? - Ano.
Ale ne tak úplně rodina.
Co je podle vás rodina?
Vy jste tady sám?
Až odjedete, půjdu zase štupovat ponožky,
než se s trhnutím proberu a zjistím, že sedím u ohně.
Ano.
Sám jako před vaším příchodem.
Máte štěstí, že se máte ke komu vrátit.
Přítelkyni a synovce, na nichž vám záleží.
A kteří na vás čekají.
Myslím, že už neprší.
Cesta domů už je bezpečná.
Buďte s rodinou.
Carmel Snow prý navštívila tvůj ateliér na déle než hodinu.
Líbilo se jí, co viděla. Dej si pozor, Christiane.
Nikdy jsi neměl mou nabídku na spolupráci odmítat.
- Můžeme uspět všichni. - Ano, ano. Někteří z nás uspějí.
A jak to vypadá s tvou kolekcí?
Stíháš všechno?
Máme problém se zaměstnanci.
Paní Zehnacker mi volala. Prý sháníte nějaké švadleny.
Můžu ti poslat jednu, ale víc ne.
Díky, Cristó. Potřebujeme jich tak 30.
Třicet?
Tolik jich neseženete.
Musíš tu kolekci zmenšit aspoň o polovinu, možná o víc.
Ne, to nemůžu.
Christiane, říkal jsem ti, že je potřeba plánovat předem.
Bez švadlen ty termíny zkrátka nedodržíte.
Něco vymyslíme.
Tak ať je to rychle, jinak jsi v prdeli.
Já ti věřím. Ty cestu k úspěchu najdeš.
A neskončíš, jak tvrdil Raymond.
Je tu někdo?
Elso.
Jak je ti?
Včera na večeři jsi působila zoufale.
Je mi dobře. Ztrať se.
Pohádala ses s Coco?
Už s tebou nechce nic mít?
Nemůžeš se jí divit, ne?
Prosím, nemluv se mnou o ní.
Jistě jsi šíleně rozrušená.
Ale, drahoušku, já mám něco,
co ti může pomoct.
Já tvoji pomoc nechci.
Ne?
Zapomněls, že vím, co jsi zač?
Jsi nacista.
No...
tak na to jsem... nezapomněl.
Ale stejně, tady máš.
Co to je?
Dárek na rozloučenou.
Na cestu.
Vzpomínáš, jak jsem ti řekl, že dokážu obstarat, co potřebuješ?
Víš, ten tvůj anglický přízvuk se mi vůbec nelíbí, Spatzi.
- Je plebejský. - Ano?
Po matce, jo?
Ano.
Ze kterého ušmudlaného kouta Anglie byla?
Já mám šlechtický původ, víš?
V žilách mi teče modrá krev.
Nesahej na mě.
Chci si ji poslechnout.
Chci tu modrou krev slyšet.
To je krása.
Rozhodně je to modrá krev.
A já jí dopřeju přesně to, po čem touží.
Měla bys to přijmout.
Abys věděl, mám skvělé plány se svou sestrou Lottie.
Miluje mě. Zbožňuje. Na čas pojedu k ní do Anglie.
Skutečná sestra?
- Jo. - To je báječné.
Tak už ti nemusí sestru hrát Coco.
Sklapni. Coco se po mně bude stýskat.
- Ona mě potřebuje. - Ne, Elso.
Nikdy tě nepotřebovala a myslím, že teď už to víš i ty sama.
Ale ten plán zní hezky.
Přeju ti u sestry Lottie báječný život.
Mám opravdovou milující sestru, kreténe!
Nepotřebuju tě! Ani Coco. Nikoho!
Ta umělecká galerie, co skončila neúspěchem.
Pověz, kolik šatů je třeba k vymazání toho, co se stalo Catherine.
A Bernardovi.
Až po vás.
- Kde jsou všichni? - Bouře je vyhnala.
Vypadl nám proud.
Elsa Lombardi už se odhlásila?
Pokud vím, tak ne, slečno.
Děkuji.
Drahoušku?
Schůzka šla dobře. Asi už jsou připravení vyjednávat.
A to mě přinutilo se zamyslet. Chci si s tebou promluvit.
Mrzí mě, co jsem včera řekla. Dostala jsem strach.
Elso?
Pane...
Panebože!
Vzbuď se!
Elso!
Pomozte mi někdo! Prosím! Elso!
Elso, vzbuď se!
Ach, Elso.
Miláčku.
Christiane. Něco jsem zaslechla.
Myslela jsem, že je tu prázdno.
Ano, já vím. Je pozdě.
Snažila jsem se najít způsob, jak sehnat potřebné lidi.
- A? - Není to možné.
Ale možná to můžeme odložit.
Posunout termín kolekce.
Nebo počkat na další sezónu.
Ne, nemůžu připustit neúspěch.
Udělejte, co musíte.
Určitě?
Znamená to přebrat lidi ostatním domům.
Udělejte to.
Musíme přežít.
Slib mi, že mě vezmeš s sebou.
Slibuju, Elso.
Slibuju.
Vždycky budeme spolu.
Překlad titulků: Růžena Svobodová