Slutt!
INSPIRERT AV VIRKELIGE HENDELSER
Syng igjen, Coco.
Coco, de elsket deg.
- Stemmen din... - Dansen din imponerte alle.
De elsket det.
Alle i lokalet ropte: "Elsa! Elsa!" De ville at du skulle kle av deg.
Å, hold opp.
Er du sikker på at jeg kan overnatte? Jeg betaler så snart jeg får penger.
Ja, selvsagt. Bli så lenge du trenger det.
- Vi feirer første natt som romkamerater. - Ja! En feiring.
- Skål. - Skål.
- Har du alltid villet bli sangerinne? - Nei.
Men du er så begavet. Jeg blir misunnelig.
Jeg vil lage hatter.
Og kanskje en dag bli designer. Kjoler.
Jaså? Hvor?
I Paris, så klart.
Paris?
- La meg få bli med. - Ja, det må du.
Du har så elegant stil.
Så kan vi få det livet vi fortjener.
Vi kunne samarbeidet.
Du må love å ta meg med.
Ja, Elsa.
Det lover jeg.
Vi skal alltid være sammen.
Elsa, du må våkne.
Å, hallo.
Er det deg?
Du tok deg god tid. Jeg begynte nesten å like meg her.
På tide å dra.
Selvsagt, kjære. Jeg skal finne tingene mine.
Du har ingen ting.
Ikke vær så sur.
Du ble arrestert.
Hva tenkte du på?
Nå får du ikke flere sjanser.
Loulou?
Hallo.
Christian? Kom, kom.
La meg vise hva jeg ser for meg.
Jeg vet du er bekymret for at det ikke skal være plass til alle gjestene.
- Ja. Hva gjør vi med det? - Vi bruker trappene.
Du kan la folk sitte her og her.
Modellene kommer ut av avlukket.
Og vi kan bruke avsatsen som en del av scenen.
Ja.
Og vi kan ha forheng her og her.
Det blir lekkert.
Og så skal jeg sette sammen en enorm blomsteroppsats over peisen.
- Det blir storslagent. - Hva skulle jeg gjort uten deg, Bérard?
Dette er din stund i solen, min venn. Skinn. Nyt det.
- Du vil aldri oppleve noe så stort igjen. - Ja.
- Motehuset ditt blir helt fabelaktig. - Christian.
Monsieur Vigouroux er her og vil snakke med deg
før du må i din fars begravelse.
Ta det rolig.
Jeg har full kontroll. Vis din far den siste ære i fred og ro.
Det er så vakkert. Jeg har aldri sett et så utsøkt motehus.
Du nydelige, fantastiske mann.
Monsieur Cardin, så pent av deg å komme på besøk.
Madame.
Vårt forrige møte hos Lelong var svært minneverdig for meg.
Ta det rolig, monsieur. Jeg skal beholde buksene på.
- Med mindre du fortrekker meg uten bukser. - Vel, faktisk
er bukser påkrevet for alle som jobber her.
Jobber her?
- Tilbyr du meg jobb? - Vi trenger en sjefsskredder.
Meg?
Å, faen.
Ja! Jeg kan begynne i dag.
Hvor er syerskene?
Vi må ansette flere.
- Kontoret ditt er ovenpå. - Jeg kan sy for fem eller ti.
Jeg trenger aldri å gå hjem, trenger ingen søvn.
Hallo. Pierre Cardin, sjefsskredder. Hyggelig å treffe deg.
Hallo! Pierre Cardin, sjefsskredder. Hyggelig å treffe deg.
Vi ligger etter skjema, og dere har altfor få ansatte.
Alle de dyktige syerskene jobber for de andre designerne.
Boussac og jeg vet at hvis dere ikke finner folk, rekker dere aldri fristen.
Vi leter fremdeles.
Christian, unnskyld at jeg forstyrrer.
Vi må reise til Callian.
Vi må hente dem fra andre motehus.
Er det egentlig et alternativ?
Nei. Vi stjeler ikke fra venner.
Det er ikke å stjele, Christian. Omstendighetene krever det.
- Det er en grense vi ikke vil krysse. - Jeg vet det.
Nei, det må finnes en annen løsning.
Venner eller ikke, hvis du ikke får tak i det du trenger,
blir du ikke ferdig til lanseringen. Og du får med monsieur Boussac å gjøre.
Christian, vi må rekke toget til Callian.
Jeg beklager å plage deg med alt dette mens du er i sorg.
Beklager.
Ja, kondolerer, Christian.
Vi blir ferdige i tide.
Hvordan?
Er det noen i Storbritannia du kan besøke?
Hvorfor?
Du trenger hjelp.
- Lottie, kanskje. Halvsøsteren min. - Hun har alltid vært misunnelig på deg.
Ja, fordi jeg var den sexy uekte søsteren.
Ring henne. Jeg pakket tingene dine.
Du må reise.
Jeg skal ingen steder.
Du kan ikke bare love meg både det ene og det andre og så droppe meg.
- Det tillater jeg ikke. - Du angrep en mann for å få tak i stoff.
Du blir arrestert akkurat når jeg skal bygge livet mitt opp igjen.
Unnskyld. Jeg lover å skjerpe meg.
Du er ikke i form til å gi noen løfter.
Dette kommer ikke fra deg. Det er Spatz.
Helt siden den nazisten kom, har du vært en gal kvinne.
- Ikke si det ordet. - Hva for et ord?
- Slutt å si nazist. - Det er vel det han er?
En forbannet nazist som du ikke klarer å slutte å ligge med.
Hva er det som skjer med livet mitt? Du sliter meg ut.
Å, herregud.
Du er hjemme igjen. Hvordan var det i fengsel?
Nydelig mat.
André, kom og sett deg.
Jeg har ordnet med middag til oss i morgen kveld.
Jeg inviterer monsieur Lang også.
Hvorfor det?
Han er her bestandig. Og jeg kjenner ham knapt.
- Jeg tviler på om han har tid. - Han kommer.
Jeg har allerede invitert ham. Alle er invitert.
Jeg syns ikke det er noen god idé.
Bare ta det rolig. Jeg skal behandle ham pent.
Hvis du liker ham, vil jeg gjerne like ham.
Godt du fikk permisjon for å ta farvel med pappa.
- Jeg ser ut som et ekte menneske. - Du er et ekte menneske.
Men nå ser jeg ut som et.
Er snippen for trang?
Nei.
Nei, den passer. Som om den var sydd til meg.
Den er sydd til deg.
Av deg?
Ja, til deg.
Vi må gå.
- Du ser flott ut. - Christian har sydd den til meg.
Har Raymond kommet?
Ja, han står der ute.
Og bekymrer seg for hvem som skal holde tale.
Og i hva slags humør er storebror i dag?
Mørkt som vanlig.
Vel, det er jo begravelse.
Jeg skal fortelle noe om min far, som ikke mange vet, men som er sant.
Maurice Dior elsket det vakre.
Men uheldige omstendigheter gjorde at han måtte være ydmyk.
Så istedenfor å overøse oss med rikdom,
lærte han oss å arbeide hardt.
Å strebe mot noe.
Fortsette videre med verdighet.
Og...
Det var kjærlighet.
Og det var stolthet.
Og det var motgang.
Og nå ligger han her...
...på dette vakre stedet...
...omgitt av mennesker som er glad i ham.
Så farvel, pappa.
Jeg håper du til slutt fant det du lette etter.
Vel talt, Christian. Kanskje var du litt for snill mot ham.
Kondolerer.
Det var rørende ord.
Din far var en fin mann.
Kondolerer.
Du vet at Raymond deltok i kampene i krigens begynnelse.
Han var med i de første kampene.
- Jaså. - Ja. Og så ble jeg tatt.
Jeg satt bare i fangenskap hos tyskerne i noen måneder,
før de virkelig ble brutale.
Forholdene var ikke like fryktelige som de etter hvert skulle bli.
Visste du at Christian også ble vervet til den franske hæren?
Kjempet du også?
Nei da.
Kan du se for deg meg i krig?
Jeg kan ikke engang se deg for meg i uniform.
Monsieur Dior.
Jeg har en gave til deg og familien.
Monsieur Friedman, det er jo Granville-roser. Min fars favoritt.
Hvordan visste du det?
Jeg driver blomsterhandelen i byen.
Jeg har bestilt en levering som kommer i morgen.
Jeg skal plante dem for dere.
- Takk. - Det er en glede.
Catherine.
Monsieur Friedman.
Hvorfor vil du ikke fortelle hva som skjedde med datteren min?
Hva snakker han om?
Min datter Tania var i samme leir som Catherine.
Jeg kan ikke hjelpe deg. Beklager.
Så, monsieur Lang...
Å nei. Han foretrekker Spatz.
Ja, det har jeg hørt. Er navnet tysk?
- Ja. - Nei.
Det er det.
Så hyggelig.
Mer vin til bordet, kanskje?
Vi trenger definitivt mer vin her.
Men jeg foretrekker monsieur Lang nå.
Spatz er bare gammelt et kallenavn.
Ikke drikk for mye. Du må ikke ende i fengsel igjen.
Ja, for nå er jeg en hardbarket forbryter.
Så, monsieur Lang.
Hva gjorde du under krigen?
Vel, jeg solgte jo tekstiler.
André, kjære deg. Peter vil ikke snakke forretninger.
La oss bestille.
- Og du? Hva gjorde du? - Jeg kjempet for Frankrike.
Ja, André var så tapper.
Har dere fasan i kveld?
Nei, mademoiselle. Bare geit.
Geit?
Franskmennene var jammen heldige
som hadde deg til å kjempe for dem på slagmarken.
- Tjenestegjorde du? - Krig ligger ikke i min natur.
Er du sikker på det?
- Ganske sikker, ja. - Jaså?
Hva ligger i din natur, da?
Alle er ikke skapt for vold, Elsa.
Jeg foretrekker en mykere tilnærming.
Ja, du er en følsom type.
Mer elsker enn kriger. Der har vi vår monsieur Lang.
- Vi har dessverre ingen fasan i kveld. - Geit til hele bordet, da?
- Bare gå vekk. - Jeg beklager virkelig.
Jeg prøver å følge med på hvem min tante treffer.
Unnskyld meg, sir.
- Hun er snill og lett å utnytte. - Du trenger ikke å beskytte meg.
- Jeg syns jeg må det. - Nei, kom igjen. Mer.
Hvem solgte du tekstiler til under krigen? Det var neppe franskmennene.
Vel, min gode venn, jeg solgte til alle som ville kjøpe.
Å passe på seg selv er eneste måte å vinne en krig på.
Vinne.
Og hva med rett og galt?
Godt og ondt?
Det er som et myntkast, er du ikke enig? Knips den på egen risiko.
Jeg vil si at noe sånt er svært kynisk og feigt.
- Unnskyld? - Må jeg gjenta det?
Nei, det må han ikke.
Monsieur Lang, vil du eskortere meg til pudderrommet?
Med glede.
Jeg vet ikke hva du har å presse min tante med, men det skal jeg finne ut.
Jeg vet at du bruker falskt navn.
- Jaså? - André, vær så snill.
- Hvorfor vil hun ikke si hva som foregår? - Å, gutten min.
Vi bekymrer oss ikke for det vi ikke forstår.
- Hva faen er det du holder på med? - Jeg hygger meg med middagen.
For helvete. Hvor lenge har du tenkt å bli her?
Jeg har papirene mine. Nå trenger jeg bare penger fra deg.
Og Schellenberg-oppdraget er begravd?
Jeg er blitt fortalt at du ikke kan koples til saken.
Jeg skal møte advokaten i morgen. Når alt er gjort opp med brødrene Wertheimer,
setter han opp et fond du kan trekke penger fra.
Det blir mer enn nok til deg.
Coco pengene.
Hvis du vil ha pengene dine, ligger du lavt og holder deg unna nevøen min.
Jeg er ganske sikker på at det er uklokt å starte for seg selv, Christian.
Jaså? Hvorfor det?
Uflaks ligger til familien.
- Christian er sin egen lykkes smed. - Ingen er det. Det er absurd.
Catherine, du har fått matlysten tilbake.
Ja. Takk.
Blir du med tilbake til Paris?
Jeg blir her en stund til.
Hva? Nå når pappa ikke er her mer, kan du komme tilbake.
- Du kan overnatte når du vil. - Hun blir her.
Kanskje hun ikke vil blande seg med dem du omgås.
Hele familien samlet. Så koselig.
Bare så synd pappa ikke fikk oppleve det. Jeg lurer på om han kan høre oss.
Å, han har gått videre til den andre siden.
Stemmer ikke det, Christian?
Er du fremdeles besatt av sånt? Tarotkort og alt det våset der.
- Forhåpentlig har du vokst fra det. - Vi kan vel snakke om noe annet?
Christian elsket sånt da han var liten.
Han ville alltid vite hva som skulle skje.
Kanskje du skal spørre en spådame om kjolefabrikken din,
be henne spå hva som kommer.
Vær så snill å slutte.
Hun kunne ha forhindret det som skjedde med kunstgalleriet som ble en fiasko.
Hold opp.
Vi hadde et vakkert hjem da vi vokste opp i Granville.
Jeg tenker på det året far mistet familieselskapet.
Raymond, vær så snill.
Vi ble nødt til å flytte hit til dette gudsforlatte ødelandet.
Var det derfor du ville ta livet av deg?
Det ble jeg ferdig med for 30 år siden. Jeg prøvde, mislyktes, likte det ikke.
Fars konkurs var grusom å bevitne,
og vi vil ikke at det samme skal skje deg, Christian.
Vær så snill å holde opp.
Jeg prøver bare å leve mitt eget liv.
Så du er ment for noe stort, er det slik?
Livet ditt er så viktig, mens våre liv er hva da?
Du må komme og se hva Christian bygger opp.
Åpningen er om noen få måneder.
Og dere er velkomne.
Hvor mange kjoler må til for å viske ut det som skjedde med Catherine?
Og Bernard.
- Jeg har det mye bedre, faktisk. - Hold munn.
Jeg vil bare beskytte deg, kjære bror.
Foreldrene våre er døde, og som eldstebror Dior blir det mitt ansvar.
Jeg vil ikke at det samme skal skje deg, Christian.
Fiasko.
Hva gjør du her ute helt alene?
André er så mistenksom overfor Spatz.
Det bekymrer meg.
Ja.
André pusler sammen bitene.
Det er bare et tidsspørsmål.
Hele mitt liv har mine venner og elskere forlatt meg.
De går alltid fra meg.
Jeg har prøvd så hardt å gå videre,
bygge et nytt liv på ruinene.
Vi er mer enn bare summen av våre tragedier håper jeg.
Jeg ble etterlatt utenfor barnehjemmet, uønsket og uelsket.
Nei da.
Nei.
Vi kan fremdeles være der for hverandre, vet du.
Som da vi var unge.
Ja.
Vi kan det.
Og for André.
Han er så god.
Du må fortelle ham sannheten.
Hva mener du?
Du må stanse denne runddansen av løgner
og fortelle ham hva som skjedde med Spatz, hva vi gjorde.
- Han tilgir deg. Helt sikkert. - Ikke si sånt.
Han må ikke få vite noe.
Se hva løgnene har gjort med oss.
Vi gjemmer oss for verden og for hverandre.
Nå har du sjansen.
- Så bare vær ærlig, kjære deg. - Nei, jeg kan ikke miste ham igjen.
- Da dør jeg. - Nei, du gjør ikke det, sier jeg jo.
Du gjør ikke det.
Du trenger tilgivelse.
Jeg også.
Bare be André om tilgivelse.
- Jeg blir med deg. - Nei, jeg kan ikke ha deg her.
- Vi klarer det sammen. - Du kan ikke være her. Nei.
- Ikke vær redd. Vi forteller ham alt. - Men for helsike! Jeg hater deg.
- Ha deg vekk! - Nei, du hater meg ikke. Slutt!
Du har aldri forstått verden rundt deg. I morgen skal du vekk!
- Coco, det mener du ikke. - Jo.
Jeg vil aldri snakke med deg mer.
Herregud.
Elsa.
Hva er det som har skjedd?
Huff, Jacques.
Personalmangelen i atelieret.
Zehnacker sier at du ikke klarer deg uten syerske.
Ja, jeg vet det. Men...
Så?
Vel, du vet...
Suksessen kan ikke bygge på at jeg rammer andre designere, vennene våre.
Vi må finne en annen løsning.
Det vet jeg at du kan.
Jeg må ta farvel med alle.
Jeg skal bo hos Lottie.
Jeg kan være ute før du kommer tilbake.
Hun gleder seg til å se meg.
Advokaten sier at brødrene Wertheimer vil inngå en avtale.
Han er på herregården der de vil ha forhandlingene.
Det løser seg sikkert.
De vil visst møtes på nøytral grunn.
Som om Sveits ikke er nøytralt nok.
Det er langt å reise.
Så jeg kommer sent hjem.
Jeg blir kastet ut, men Spatz beholder du.
Det er en skam.
Så da er vel dette farvel.
Det var så pent der.
Ja. Lykkeligere tider.
Men det tok slutt.
Hvor er alle sammen?
- Raymond kjørte Bernard til asylet. - Allerede?
Jeg ville si farvel.
Jeg syns du skal bli med til Paris. Jeg liker ikke at du skal bli igjen her.
Jeg lovet pappa å gjøre hagen ferdig.
Skal du hjelpe ham med rosene?
- Du har ikke sovet, har du vel? - Ikke du heller.
Jeg sover dårlig etter fangenskapet.
Det monsieur Friedman sa i går
om at du kjente datteren hans, var det sant?
Kjente du henne?
Er det sant? Kjente du henne?
Catherine.
Hvis det er noe du ikke forteller, må du si det til meg.
Si det til noen.
Kom.
Tania er død.
Jeg så henne dø på en helt grusom måte.
Tania og jeg var venner.
Vi var i samme motstandsgruppe og kjente hverandre fra før leiren.
Vaktene sultet oss.
Tania ble syk, så jeg stjal litt brød.
Det var et mirakel at jeg klarte å få tak i noe som helst.
Men det gikk.
Jeg tok det med til henne, men vaktene kom og oppdaget det.
Hun sto med det i hånden da de kom.
De trodde det var hun som hadde stjålet.
De slo henne.
Jeg ville gå imellom, men jeg turte ikke.
Tania sa ingenting. Hun tok bare imot.
De slo tennene ut på henne.
Og så dro de henne ut og kastet henne i ovnen mens hun fremdeles var i live.
Dere var bare barn.
Begge to.
Små barn.
- Hvordan går det med henne? - Hun sover.
Vi kan ikke forstå hva hun har opplevd.
Jeg kan ikke forestille meg det. Det tar aldri slutt.
Hun er sterk.
Hun klarer det.
Jeg vet ikke.
Det gjør hun.
Hun har deg.
Så hvor står vi?
På randen av fremgang.
Etter din instruks har vi gått til søksmål både i Paris og New York.
Brødrene Wertheimer har ikke villet snakke om forlik før nå.
Hvorfor?
Fordi de fikk nyss om ditt møte med Carmel Snow.
En ekte venn. Jeg visste at hun ville stille opp.
Brødrene ser ut til å være bekymret for
at din nye duft skal havne i hendene på Neiman Marcus.
Det bør de være.
Og vi stanser ikke der.
Saks. Bergdorf's.
Vi presser på til vi har kvalt dem.
Jeg tror de er klare til å inngå en avtale.
Hva slags avtale?
De kommer om et par dager sammen med advokatene sine, og da kan vi forhandle.
- Og denne gangen er jeg optimistisk. - Denne gangen? Bra.
Du kan stole på at du vil få en rimelig sum.
Rimelig? Rimelig er ikke godt nok for meg.
Jeg vil ha alt sammen.
Da må vi forberede oss.
Vi rekker Bérards selskap.
Ja da. Det rekker vi.
Er du sikker på at du vil gå?
Ja, det blir godt å komme seg litt ut og treffe venner.
Det var fryktelig å se fars konkurs,
og vi vil ikke at du skal oppleve det samme, Christian.
Kan jeg ikke overtale deg til å bli? Det blir regn.
Nei, jeg må treffe nevøen min.
- Fremdeles ingen sjåfør? - Nei.
Jeg liker å være selvstendig.
Hallo?
Hallo. Lottie. Hei.
Hei, det er søsteren din.
Nei, den andre søsteren. Det er Elsa.
Jeg skulle ha ringt deg. Jeg...
Å, unnskyld.
Å ja. Gud, det er sent, ja.
Unnskyld.
Vel...
Jeg har savnet deg.
Og så fikk jeg muligheten til å reise tilbake til London,
og da tenkte jeg jeg kunne besøke deg.
Hva?
Hvorfor ikke?
Jeg vet jeg har gjort mine feil.
Jeg ble såret. Og jeg ble sint, men...
Er du perfekt? Jeg er ikke det.
Nei, ikke kall meg det. Jeg...
Ikke si det. Du...
Jeg er søsteren din!
Jeg er det!
Hallo, der.
Jeg må bare få sitte her til regnet letter. Jeg ser ikke hvor jeg kjører.
Du er velkommen så lenge du trenger.
Hvor skal du?
Hjem.
Er det langt?
Ikke så veldig.
Et hotell i Lausanne.
Hotell?
- Jeg syntes du sa hjem. - Ja, jeg bor der.
Det er uvanlig.
Ikke for meg.
Å bli oppvartet føles som hjemme.
Hvor kommer du fra?
Jeg er fransk.
En flyktning.
På et vis.
Jeg har ikke vært i kirken på mange, mange år.
Jeg vokste opp på et barnehjem som ble drevet av nonner.
Fryktelig sted, egentlig.
Det må ha vært vanskelig.
Og nå er du i Lausanne med familien?
Nevøen min er her med datteren sin.
Og en venn er på besøk.
- Også flyktninger? - Ja.
Men ikke akkurat familie.
Hva er familie for deg?
Er du alene her?
Når du har reist, skal jeg fortsette å stoppe strømper
for så å våkne brått og forstå at jeg sitter ved peisen.
Ja.
Like alene som jeg var før du kom.
Du er heldig som har noen å reise hjem til.
En venn.
En nevø du er glad i.
Og at de venter på deg.
Jeg tror det sluttet å regne.
Det er trygt å kjøre hjem. Til familien din.
Jeg hørte at Carmel Snow var på besøk i atelieret ditt i over en time.
Hun likte det hun så.
Pass deg, Christian.
Du skulle aldri takket nei til samarbeidet vårt.
Det er rom for at alle lykkes.
Ja, ja. Noen av oss vil lykkes.
Hvordan går det med kolleksjonen din?
Går alt etter planen?
Vi mangler ansatte.
Madame Zehnacker ringte. Hun sa dere trengte syersker.
Jeg kan sende én, men det er alt jeg kan avse.
Takk, Cristó. Vi trenger 30 stykker.
Tretti?
Så mange får du aldri tak i.
Du må redusere kolleksjonen til det halve, kanskje mer.
Nei, nei. Det kan jeg ikke.
Christian, jeg sa jo at du måtte planlegge.
Uten syersker rekker du aldri fristen.
- Vi finner en løsning. - Ja, ellers er du ferdig.
Jeg har tro på deg. Du finner en løsning. Du kommer ikke til å ende som Raymond sa.
Er det noen her?
Elsa.
Elsa. Hvordan går det med deg?
Du virket litt desperat i går kveld.
- Jeg har det helt fint. Gå. - Jeg hørte du hadde kranglet med Coco.
Hun vil ikke ha noe mer å gjøre med deg.
Vi kan vel ikke klandre henne.
Ikke snakk om Coco.
Du må være helt knust.
Men kjære deg, jeg har noe her...
...som kan hjelpe.
Jeg vil ikke ha hjelp av deg.
Ikke?
Har du glemt at jeg vet hvem du er?
Du er nazist.
Vel...
Akkurat det har jeg ikke glemt.
Men vær så god.
Hva er det?
En avskjedsgave.
Til reisen.
Husker du jeg sa jeg kunne skaffe det du trengte?
Jeg liker ikke den britiske aksenten din, Spatz.
- Den har lav klasse. - Jaså?
Er det moren din?
Ja.
Hvilket sjuskete lite hjørne av England var hun fra?
Jeg har kongelig avstamming, vet du. Jeg har blått blod i årene.
Ikke rør meg.
Jeg vil bare høre det.
Jeg vil bare høre det blå blodet.
Helt nydelig.
Det er definitivt blått blod.
Og jeg gir det akkurat det det lengter etter.
Du burde ta imot.
Min søster Lottie og jeg har planer. Hun elsker meg, forguder meg.
Jeg skal besøke henne i England.
En ekte søster?
- Ja. - Så flott.
Da trenger du ikke å bruke Coco som søster.
Å, hold munn.
Coco kommer til å savne meg.
- Hun trenger meg. - Nei, Elsa.
Hun har aldri trengt deg, og det tror jeg til og med du har forstått.
Men det høres fint ut.
Ha et fint liv med din søster Lottie.
Jeg har en ekte søster som er glad i meg, din drittsekk!
Jeg trenger verken deg eller Coco!
Kunstgalleriet ditt ble en fiasko.
Hvor mange kjoler må til for å viske ut det som skjedde med Catherine?
Og Bernard.
Etter deg, madame.
- Hvor er alle sammen? - De dro da strømmen gikk.
- Har Elsa Lombardi sjekket ut? - Ikke det jeg vet, mademoiselle.
Takk.
Elskling?
Møtet gikk bra.
Jeg tror de vil forhandle.
Og det fikk meg til å tenke. Jeg vil snakke med deg.
Jeg er lei for det jeg sa i går kveld. Jeg ble så redd.
Elsa?
Elsa!
Å, nei...
Å, herregud!
Våkne!
Elsa!
Hjelp. Vær så snill. Elsa!
Elsa, våkne!
Å, Elsa.
Å, min kjæreste.
Å, Christian. Jeg hørte lyder.
Jeg trodde jeg var alene.
Ja, jeg vet det er sent.
Jeg jobbet med å få tak i den hjelpen vi trenger.
- Og? - Det går ikke.
Men kanskje vi kan utsette lanseringen.
Eller vente til neste sesong.
Nei, jeg kan ikke la det mislykkes.
Gjør det du må.
Er du sikker?
Vi må ansette folk fra de andre motehusene.
Gjør det.
Vi må overleve.
Du må love å ta meg med.
Ja, Elsa.
Det lover jeg.
Vi skal alltid være sammen.
Tekst: Trine Haugen