Sluta!
INSPIRERAT AV VERKLIGA HÄNDELSER
Sjung den igen, Coco.
MOULINS, FRANKRIKE
Coco, de älskade dig.
- Din röst... - Din dans stal föreställningen.
De slukade det.
Hela klubben ropade: "Elsa! Elsa!" De ville att du skulle ta av klänningen.
Sluta.
Är du säker på att jag kan bo här? Jag betalar så fort jag får pengarna.
Ja, självklart.
Du är välkommen så länge som du behöver.
Låt oss fira vår första kväll som rumskamrater.
Ja! Låt oss fira.
- Skål. - Skål.
Har du alltid velat bli sångerska?
Nej.
Men du är så begåvad.
Jag är avundsjuk.
Jag vill faktiskt skapa hattar.
Kanske bli designer en dag. Klänningar.
Vill du? Var då?
Paris, självklart.
Paris?
Låt mig följa med.
Ja, det måste du. Du har otrolig stil.
Och då kan vi få livet vi förtjänar.
Vi kan arbeta tillsammans.
Lova mig att du tar mig med dig.
Det gör jag, Elsa.
Jag lovar.
Vi kommer alltid att vara tillsammans.
Elsa, vakna.
Nämen hej.
Det är du. Du tog tid på dig att komma hit.
Jag började trivas här.
Dags att åka.
Ja, självklart, raring. Jag ska bara ta mina saker.
Du har inga saker.
Var inte så barsk.
Du hamnade i häktet. Vad tänkte du?
Du har förbrukat din sista chans.
Loulou? Loulou?
Hallå. Hallå.
Christian? Kom.
Låt mig visa vad jag föreställer mig.
Jag vet att du är orolig över att inte ha plats nog åt alla dina gäster.
- Ja. Vad ska vi göra? - Alltså, vi kan använda trapporna.
Du kan sätta alla här och här.
Och modellerna kommer ut här.
Och vi kan använda trappavsatsen som en del av scenen.
Ja.
Och vi kan hänga draperier här och här. Det kommer att bli fantastiskt.
Och jag ska skapa en enorm blomsterbukett över öppna spisen.
Det kommer att bli spektakulärt.
Vad skulle jag göra utan dig, Bérard?
Det är ditt ögonblick i solen, min vän.
Gläns. Njut av det.
Det här händer en gång i livet.
Ja.
- Ditt modehus kommer att bli magnifikt. - Christian.
Monsieur Vigouroux är här och han behöver tala med dig
innan du åker till din fars begravning.
Snälla. Oroa dig inte.
Jag har allt under kontroll.
Hedra din far i frid.
Det är så vackert. Jag har aldrig sett ett så enastående modehus.
Du underbara, fantastiska man.
Monsieur Cardin, så trevligt att ni kommer och besöker oss.
Madame.
Vårt senaste möte hos Lelong var ytterst minnesvärt för mig.
Oroa er inte, monsieur, jag behåller byxorna på den här gången.
Om ni inte föredrar mig utan dem,
- för i så fall... - Nja, byxor är faktiskt
nödvändiga för alla som arbetar här.
Arbetar här?
Erbjuder ni mig jobb?
Vi behöver en chefsskräddare.
Jag?
Jäklar.
Ja! Jag börjar i dag.
Var är sömmerskorna?
Vi behöver anställa fler.
Ert kontor är där uppe.
Jag kan sy som fem eller tio.
Jag behöver aldrig gå hem. Jag behöver inte sova.
Hej. Pierre Cardin, chefsskräddare. Trevligt att träffa er.
Hej! Pierre Cardin, chefsskräddare. Trevligt att träffa er.
Vi är försenade, och du är förtvivlat underbemannad.
Varenda begåvad sömmerska arbetar redan för andra designers.
Monsieur Boussac och jag vet att om du inte anställer dem genast,
så hinner du aldrig i tid.
Vi söker fortfarande.
Christian, ursäkta avbrottet. Det är dags att åka till Callian.
Vi måste börja värva dem från de andra couturehusen.
Är det verkligen ett alternativ?
Nej. Vi stjäl dem inte från våra vänner.
Det är inte stöld, Christian.
Omständigheterna kräver det.
- Där går gränsen för oss. - Jag vet.
Ja. Det måste finnas ett annat sätt.
Tja, vänner eller inte, om ni inte skaffar det ni behöver nu,
blir ni aldrig klara till lanseringen. Och då måste ni svara inför Boussac.
Christian, vi måste hinna med vårt tåg till Callian.
Förlåt att jag tynger dig med allt det här medan du sörjer din far. Förlåt.
Ja, våra kondoleanser, Christian.
Vi kommer att klara vår deadline.
Hur ska ni klara den?
Finns det nån i England du kan åka och hälsa på?
Hur så?
Du behöver hjälp.
Lottie, kanske. Min halvsyster.
Hon har alltid avundats dig.
Ja, för att jag var den sexiga, utomäktenskapliga dottern.
Kontakta henne. Jag har packat dina saker.
Du måste härifrån.
Jag ska ingenstans.
Du kan inte skuffa mig åt sidan jämt. Lova mig saker och sen kassera mig.
- Jag tillåter inte det. - Du överföll en man för att få droger.
Du blev gripen precis när jag försöker återuppbygga mitt liv.
Förlåt. Jag ska skärpa mig, jag lovar.
Du är inte i skick att lova nåt.
Det här är inte du som pratar. Det är Spatz.
Ända sen den nazisten kom hit har du betett dig som en galenpanna.
- Säg inte det ordet. - Vilket ord?
"Nazist." Sluta säga "nazist".
Men han är väl det?
Han är en satans nazist som du inte kan sluta knulla.
Vad händer med mitt liv? Du tar musten ur mig.
Herregud.
Du är tillbaka.
Hur var häktet?
Utmärkt mat.
André, snälla sätt dig hos oss.
Jag har bokat middag åt oss alla i morgon kväll.
Jag bjuder monsieur Lang också.
Varför då?
Han är här i din svit jämt. Jag känner knappt mannen.
- Jag betvivlar att han är tillgänglig. - Han kommer.
Jag har redan bjudit honom.
Alla kommer.
Det här är ingen bra idé.
Du behöver inte vara nervös. Jag ska behandla honom varsamt.
Om du gillar honom, vill jag göra det.
Jag är så glad att sjukhuset lät dig komma för att ta farväl av pappa i dag.
- Jag ser ut som en riktig människa. - Du är en riktig människa.
Men nu ser jag ut som en.
Är kragen för snäv?
Nej.
Nej. Den passar väldigt bra.
Som om den var gjord för mig.
Den är gjord för dig.
Av dig?
Ja, åt dig.
Dags att åka.
Vad stilig du är.
Christian har skapat den här åt mig.
Har Raymond anlänt?
Ja. Han är där ute.
Och oroar sig för vem som ska tala på begravningen.
Hur är vår äldre broders humör i dag?
Dystert, som alltid.
Nåja, det är ju en begravning.
Här är nåt om min far som inte är välkänt, men det är sant.
Maurice Dior, han älskade skönhet.
Men olycka gjorde honom ödmjuk.
Så, istället för att överösa oss med rikedom,
lärde han oss... att arbeta hårt.
Att sträva efter nåt.
Framhärda med värdighet.
Och...
...det fanns kärlek.
Och det fanns stolthet.
Och det fanns svårigheter.
Och nu ligger han här...
...på denna vackra plats...
...omgiven av människor som älskar honom.
Så farväl, pappa.
Jag hoppas att du äntligen har hittat vad du sökte efter.
Bra sagt, Christian.
Kanske lite för snällt.
Jag beklagar verkligen er förlust.
Ert tal var väldigt rörande.
Er far var en förtjusande man.
Mina kondoleanser.
Raymond deltog i striderna i början av kriget.
Han var involverad i de första slagen.
- Jaså? - Ja. Och blev sen tillfångatagen.
Ärligt talat hölls jag bara av tyskarna i några månader
innan de hängav sig fullständigt åt sin brutalitet.
Förhållandena var inte så fasansfulla som de snart skulle bli.
Visste ni att Christian också blev inkallad i den franska armén?
Och ni stred?
Knappast.
Kan du föreställa dig mig i strid?
Jag kan inte ens föreställa mig dig i uniform.
Monsieur Dior.
Jag har en gåva till er och er familj.
Monsieur Friedman, de är Granville-rosor. Min pappas favorit.
Hur visste ni det?
Jag driver trädgårdshandeln i stan.
Jag har beställt en leverans som anländer i morgon.
Jag ska plantera dem åt er.
- Tack. - Det gör jag så gärna.
Catherine.
Monsieur Friedman.
Snälla, varför vill du inte berätta vad som hände min dotter?
Vad pratar han om?
Min dotter Tania hölls i samma läger som Catherine.
Jag kan inte hjälpa er. Jag är ledsen.
Så, monsieur Lang...
Nej. Han föredrar Spatz.
Ja, jag har hört det. Är det tyskt?
- Ja, det är det. - Nej, det är det inte.
Det är det.
Det här är trevligt.
Lite mer vin till bordet, kanske?
Vi behöver definitivt mer vin här borta.
Men jag föredrar verkligen monsieur Lang numera.
Spatz är ett smeknamn från förr.
Drick inte för mycket.
Du vill inte hamna i häktet igen.
Ja, för jag är en härdad brottsling nu.
Så, monsieur Lang, vad exakt gjorde ni under kriget?
Jag sålde textilier, eller hur?
Kära André, Peter vill inte diskutera sina affärer.
Låt oss beställa.
Och ni? Vad gjorde ni?
Jag stred för Frankrike.
Ja, André var väldigt modig.
- Så, har ni fasan i kväll? - Nej, mademoiselle. Bara get.
Get?
Fransmännen var säkert lyckligt lottade
som hade er så vilt stridande för dem på slagfälten.
Tjänstgjorde ni?
Stridande ligger dessvärre inte i min natur.
Är ni säker på det?
- Tämligen säker, ja. - Är ni?
Vad ligger i er natur då?
Inte alla är lämpade för våld, Elsa.
Och jag har alltid föredragit mjukare tag.
Ja, ni är den känsliga typen.
Mer älskare än slagskämpe. Det är vår monsieur Lang.
Det finns tyvärr ingen fasan i kväll.
Get till hela sällskapet då?
- Bara försvinn. - Jag ber om ursäkt.
Jag försöker hålla reda på vem min moster tillbringar tid med.
Ursäkta mig, sir.
Hon är generös och lättlurad.
Du behöver inte skydda mig.
- Ändå känner jag mig nödgad. - Nej, häll... Snälla, mer.
Snälla, säg oss, vem sålde ni textilier till under kriget?
Inte fransmännen, antar jag.
Tja, min käre pojke, jag sålde till vem som än ville köpa.
Ni förstår, att värna om sig själv är enda sättet att vinna nåt krig.
Vinna.
Och hur ställer ni er till rätt och fel?
Gott och ont?
De är väl två sidor av samma mynt?
Singla det på egen risk.
Jag skulle säga att det är ytterst cyniskt och fegt.
- Ursäkta? - Behöver jag säga det igen?
Nej, det behöver han inte.
Monsieur Lang, är ni snäll och följer mig till damtoaletten?
Så gärna.
Jag vet inte vad ni har för hållhake på min moster, men jag ska ta reda på det.
Och jag vet att ni inte är den ni utger er för.
- Jaså minsann? - André, snälla.
- Varför talar hon inte om vad som pågår? - Åh, min älskade pojke.
Låt oss inte oroa oss för det vi inte kan förstå.
- Vad fan sysslar du med? - Jag njuter av en trevlig middag.
För helvete, hur mycket längre tänker du stanna?
Jag har mina dokument. Nu behöver jag bara mina pengar från dig.
Är Schellenberg-uppdraget begravt?
Jag har sagts att inget finns kvar som kopplar dig till det, ja.
Jag ska träffa min advokat i morgon.
När jag har gjort upp med bröderna Wertheimer,
sätter han in pengarna i en trust åt dig. Du kommer att bli väl omhändertagen.
Coco, pengarna.
Vill du ha dina pengar, håll en låg profil och gå inte i närheten av min systerson.
Jag är rätt säker på att det är en hemsk idé att starta eget, Christian.
Jaså? Varför då?
Otur går i släkten.
Christian skapar sin egen tur.
Ingen skapar sin egen tur. Det är befängt.
Catherine, du börjar återfå aptiten.
Ja. Tack.
Och kommer du tillbaka till Paris nu?
Jag ska stanna här lite längre.
Vad? Nu när pappa inte är här, kan du återvända till Paris.
Du kan bo hos oss när du vill.
Hon stannar här. Varför bryr du dig?
Hon kanske väljer att inte umgås med sällskapet du håller.
Hela familjen samlad. Så fantastiskt.
Synd att pappa inte fick uppleva det.
Undrar om han kan höra oss nu.
Han har svävat iväg till livet efter detta.
Inte sant, Christian?
Är du fortfarande besatt av såna saker? Allt tarotkort-trams?
- Hoppas du har vuxit ifrån det nu. - Vi kan väl prata om nåt annat?
Som liten kunde Christian inte få nog av det.
Han ville alltid veta i förväg vad som skulle hända.
Du kanske borde rådfråga en sierska om din klänningsfabrik
och be henne förutspå vad som ska hända.
Snälla, sluta.
Hon kunde förutspå vad som hände med din andra affärssatsning,
konstgalleriet du startade och misslyckades med.
Snälla, sluta.
Vi växte upp i ett sånt vackert hem i Granville.
Jag tänker ständigt på året då far förlorade familjeföretaget.
Raymond, snälla.
Och hur han tvingades flytta hit till dessa gudsförgätna ödemarker.
Var det därför du försökte ta livet av dig?
Det där var 30 år sen. Jag försökte, misslyckades, gillade det inte.
Fars undergång var fruktansvärd att bevittna,
och vi vill inte att detsamma händer dig, Christian.
Snälla, snälla, sluta.
Jag försöker bara leva mitt liv.
Så du är ödesbestämd för storhet. Är det så?
Ditt liv är så viktigt, och våra liv är bara vad?
Du borde komma och se själv vad Christian bygger.
Han öppnar om några månader.
Och ni är alla välkomna att komma och se.
Jag vill veta hur många klänningar som krävs
för att radera det som hände Catherine. Och Bernard.
- Jag mår faktiskt mycket bättre. - Håll käften.
Jag försöker bara skydda dig, käre bror.
Våra föräldrar är döda nu, och som den äldste Dior faller det på mig.
Jag vill inte se samma sak hända dig, Christian.
Misslyckande.
Vad gör du här ute helt ensam?
André är så misstänksam mot Spatz.
Det oroar mig.
Ja.
André börjar komma underfund med allt.
Det är nog bara en tidsfråga.
Hela mitt liv har mina vänner, mina älskare, övergett mig,
alltid lämnat mig.
Jag har verkligen ansträngt mig för att gå vidare,
för att bygga ett liv ur de ruinerna.
Vi är mer än bara summan av våra tragedier, hoppas jag.
Min barndom, jag lämpades av på barnhemmet, oönskad, oälskad.
Nej.
Vi kan fortfarande finnas där för varandra, du vet.
Som när vi var unga.
Ja.
Det kan vi.
Och för André.
Han är så älskvärd.
Jag tror du måste berätta sanningen för honom.
Vad menar du?
Du måste stoppa den här cykeln av lögner
och berätta vad som hände med Spatz, vad vi gjorde.
- Han kommer att förlåta dig. - Säg inte det.
Han kan inte få veta.
Se vad det här bedrägliga livet har gjort med oss.
Vi gömmer oss från världen och från varandra.
Du har en chans nu. En riktig chans. Så var bara ärlig, älskling.
- Var ärlig. - Nej, jag kan inte mista honom igen.
Det skulle ta kål på mig.
Men det kommer du inte. Det är det jag säger.
Det kommer du inte.
Förlåtelse. Du behöver det.
Jag behöver det. Be bara André om det.
- Jag följer med dig. - Nej, du måste gå.
- Vi går in tillsammans. - Jag kan inte ha dig här.
- Vi kan göra det tillsammans. - Du kan inte stanna.
- Nej. Nej. - Jag finns där med dig. Kom.
Var inte rädd. Vi går och berättar.
- För helvete, du... Jag hatar dig. - Var inte rädd.
- Jag hatar allt med dig. Försvinn! - Du hatar inte mig. Sluta!
Du har aldrig förstått världen.
- Jag vill att du är borta i morgon! - Coco, det menar du inte.
Tala aldrig med mig igen.
Åh, gud.
Elsa.
Vad är det? Vad...
Vad har hänt?
Åh, jösses, Jacques. Det här bemanningsproblemet på ateljén.
Zehnacker sa att ni inte kommer att kunna lyckas utan en sömmerska.
Ja, jag vet, men...
Så?
Så, alltså, du vet...
...framgång kan inte innebära att jag skadar andra designers, våra vänner.
Vi får hitta ett annat sätt.
Det kommer ni att göra.
Jag måste säga adjö till alla.
Jag flyttar in hos Lottie.
Jag kan lätt vara borta när du kommer tillbaka.
Hon ser verkligen fram emot att se mig.
Min advokat ringde och sa att Wertheimers är redo för en uppgörelse.
Han bor på godset de har valt för våra förhandlingar.
Det löser sig säkert på bästa sätt.
De vill visst träffas på en neutral plats.
Som om Schweiz inte vore neutralt nog.
Det är ganska långt iväg.
Jag är inte tillbaka förrän sent i kväll.
Du sparkar ut mig men behåller Spatz i ditt liv...
Det är skamligt.
Jag antar att det här är adjö då.
Det var så vackert där.
Ja. Lyckligare tider.
Tills de inte var det.
Var är alla?
- Raymond körde Bernard till anstalten. - Redan?
Jag ville säga adjö.
Du borde följa med till Paris.
Det är ingen bra idé för dig att stanna här.
Jag lovade pappa att färdigställa trädgården.
Ska du hjälpa honom plantera rosorna?
Du har inte sovit, eller hur?
Inte du heller.
Jag sover inte mycket sen lägren.
Det Friedman sa i går om sin dotter, är det sant?
Kände du henne?
Är det sant? Kände du henne?
Catherine.
Catherine, om du håller inne med nåt, måste du berätta det för mig.
Berätta för nån.
Kom, då.
Tania är död.
Hon dog mitt framför mig, och hon dog fasansfullt.
Tania och jag var vänner.
Vi var med i samma motståndsenhet, så vi kände varandra innan lägren.
Vakterna brukade svälta oss.
Tania var sjuk, så jag stal lite extra bröd.
Det var ett mirakel att jag lyckats stjäla nåt överhuvudtaget.
Men det gjorde jag.
Jag tog med det till henne, men vakterna hittade det under sin rond.
Hon hade det fortfarande i sina händer när de kom in.
De trodde hon hade stulit maten.
De började slå henne.
Jag vill ingripa, men jag var för rädd.
Tania sa inget. Hon tog bara emot.
De slog henne tills hennes tänder föll ut ur hennes huvud.
Sen släpade de bort henne
och kastade in henne i ugnarna medan hon fortfarande levde.
Ni var bara barn.
Båda två.
Små barn.
Hur är det med henne?
Hon sover.
Vi har ingen aning om vad hon faktiskt genomled.
Jag kan inte föreställa mig.
Det är ändlöst.
Hon är stark.
Hon hittar ett sätt.
Jag vet inte.
Det gör hon.
Hon har dig.
Så, var står vi?
På randen till framsteg.
Som ni bad, har vi inlett rättsprocesser på två kontinenter,
med pågående mål i Paris och New York.
Bröderna Wertheimer har hittills vägrat närma sig några uppgörelser.
Varför?
För att de nyligen fick höra om ditt möte med Carmel Snow.
En sann vän. Jag visste att hon skulle hjälpa mig.
Bröderna Wertheimer verkar väldigt oroliga för
att din nya doft kan hamna i händerna på Neiman Marcus.
Som de borde vara.
Och vi slutar inte där.
Saks. Bergdorf's.
Vi stramar åt tills de kvävs.
Jag tror att de kanske är redo för en förlikning.
Vadå för förlikning?
De kommer om några dagar med sina franska och amerikanska jurister,
och vi kommer att förhandla.
Och för en gångs skull är jag hoppfull.
För en gångs skull? Bra.
Och lita på att vi säkrar en skaplig summa åt dig.
Skaplig?
Jag nöjer mig aldrig med skaplig.
Jag vill ha hela jävla summan.
Så, här är de förberedelser vi måste göra.
Vi bör hinna i tid till Bérards party.
Ja. Vi hinner.
Säkert att du fortfarande vill gå?
Ja. Det gör mig gott att komma ut och träffa vänner.
Fars undergång var fruktansvärd att bevittna,
och vi vill inte att samma sak händer dig, Christian.
Säkert att du inte vill bo över? Det ser ut att bli regn.
Nej, jag måste hem till min systerson.
- Fortfarande ingen chaufför? - Nej.
Jag gillar friheten.
Hallå?
Hej. Lottie. Hej.
Hej. Det är din syster.
Nej, den andra systern. Det är Elsa.
Jag har tänkt ringa dig. Jag...
Förlåt.
Ja. Gud, det är sent.
Förlåt. Jag...
Jo...
Jag har saknat dig.
Och en möjlighet har dykt upp att återvända till London,
och jag tänkte att jag kanske kunde besöka dig.
Vad?
Varför inte?
Jag vet att jag har begått misstag.
Jag var sårad, och jag blev arg, men...
Är du perfekt? Jag är det inte.
Nej, kalla mig inte det. Jag är...
Säg inte så. Du...
Jag är din syster! Det är jag! Jag...
Hallå där.
Jag behöver bara stanna några minuter. Jag kan inte se bra nog för att köra.
Ni är mer än välkommen att stanna så länge ni behöver.
Vart är ni på väg?
Hem.
Är det långt?
Det är inte så långt kvar. Ett hotell i Lausanne.
Hotell?
- Jag trodde ni sa hem. - Ja, jag bor där.
Det är ovanligt.
Inte för mig.
Att tas omhand känns som hemma.
Var är ni från?
Jag är fransyska.
En flykting.
På sätt och vis.
Jag har inte varit i en kyrka på många, många år.
Jag växte upp i ett barnhem som drevs av nunnor.
Fruktansvärt ställe.
Det måste ha varit svårt.
Och nu bor ni i Lausanne med familj?
Min brorson är här med sin dotter.
Och en vän bor hos mig.
- Fler flyktingar? - Ja.
Men inte precis familj.
Vad är en familj för er?
Är ni ensam här?
När ni åker, ska jag återgå till att stoppa mina strumpor
tills jag vaknar med ett ryck och inser att jag sitter vid elden.
Ja,
ensam som jag var, innan ni kom.
Ni har tur att ni har nån att åka hem till.
En vän.
En systerson, som ni håller av.
Och som väntar på er.
Det har visst slutat regna.
Det är säkert för er att köra hem nu.
Var med er familj.
Jag hörde att Carmel Snow besökte din ateljé i över en timme.
Hon tyckte om vad hon såg. Det är bäst du passar dig, Christian.
Du borde aldrig ha avböjt mitt erbjudande om att arbeta tillsammans.
Det finns utrymme för oss alla att lyckas.
Ja, ja. En del av oss kommer att göra det.
Hur går det med din kollektion?
- Löper allt enligt tidsschemat? - Vi har ett bemanningsproblem.
Madame Zehnacker ringde. Hon sa att du sökte några sömmerskor.
Jag kan skicka dig en, men det är allt jag kan undvara.
Tack, Cristó. Vi behöver cirka 30.
Trettio?
Så många hittar du aldrig.
Du får skära ner din kollektion till hälften, åtminstone. Kanske mer.
Nej. Det kan jag inte göra.
Christian, jag sa ju att du borde ha planerat framåt.
Utan sömmerskor klarar du aldrig dina deadlines.
Vi hittar på nåt.
Bäst du gör det fort, annars är du körd.
Jag tror på dig. Du kommer hitta ett sätt att lyckas
och inte sluta som Raymond sa.
Är det nån här?
Elsa.
Hur mår du?
Du verkade lite desperat under middagen i går kväll.
Jag mår fint. Försvinn.
Jag hörde att du grälade med Coco.
Hon vill inte ha nåt mer med dig att göra.
Du kan väl knappast klandra henne?
Snälla, prata inte med mig om Coco.
Du måste vara så förtvivlad.
Men, käraste, jag kanske har nåt här som kan hjälpa dig.
Jag vill inte ha din sorts hjälp.
Inte?
Har du glömt att jag vet vem du verkligen är?
Du är en nazist.
Nåja,
den delen har jag inte glömt.
Men ändå, varsågod.
Vad är det?
En avskedsgåva.
Till din resa.
Minns du att jag sa att jag kunde skaffa dig vad du behövde?
Vet du, jag gillar inte din brittiska accent, Spatz.
- Den är vulgär. - Jaså?
Din mor, var det så?
Ja.
Från vilket sunkigt litet hörn av England kom hon?
Jag är av kunglig börd, du vet? Blått blod rinner i mina ådror.
Rör mig inte.
Jag vill bara höra det.
Jag vill bara höra det blå blodet.
Det är underbart.
Det är definitivt blått blod.
Och jag ger det just vad det längtar efter.
Du borde ta det.
Min syster Lottie och jag har smidit underbara planer.
Hon älskar mig. Jag ska tillbringa lite tid med henne i England.
En riktig syster?
- Ja. - Så underbart.
Då slipper du låtsas att Coco är din syster.
Håll käften.
Coco kommer sakna mig när jag är borta.
- Hon behöver mig. - Nej, Elsa.
Hon har aldrig behövt dig, och det vet nog till och med du nu.
Men det låter fint.
Ha ett underbart liv med syster Lottie.
Jag har en riktig syster som älskar mig, din skitstövel!
Jag behöver inte dig eller Coco eller nån...
Konstgalleriet du startade och misslyckades med.
Jag vill veta hur många klänningar
som krävs för att radera det som hände Catherine.
Och Bernard.
Efter er, madam.
Var är alla?
Stormen skrämde iväg dem. Vi fick strömavbrott.
Vet ni om Elsa Lombardi har checkat ut?
Inte vad jag vet, mademoiselle.
Tack.
Min älskling?
Mötet gick bra.
Jag tror att de kommer förhandla...
...vilket fick mig att fundera.
Jag ville prata med dig.
Förlåt för det jag sa i går kväll. Jag blev så rädd.
Elsa?
Åh, herre...
Herregud.
Vakna!
Elsa!
Hjälp mig, nån, snälla. Elsa!
Elsa, vakna!
Åh, Elsa.
Åh, min älskling.
Christian. Jag hörde oväsen.
Jag trodde jag var här ensam.
Ja, jag vet. Det är sent.
Jag försökte hitta ett sätt för oss att få hjälpen vi behöver.
- Och? - Det kommer inte att gå.
Men vi kanske kan skjuta upp.
Flytta fram invigningen.
Eller vänta till nästa säsong.
Nej, jag kan inte låta det misslyckas.
Gör vad som krävs.
Är du säker?
Det innebär att vi måste anställa från de andra modehusen.
Gör det.
Vi måste överleva.
Lova mig att du tar mig med dig.
Det gör jag, Elsa.
Jag lovar.
Vi kommer alltid att vara tillsammans.
Undertexter: Kristina Donnellan