Перестань!
НАВІЯНО РЕАЛЬНИМИ ПОДІЯМИ
Коко, заспівай ще раз.
МУЛЕН, ФРАНЦІЯ
Коко, ти зчинила фурор.
- Голосом... - Танцями затьмарила всіх.
Глядачі шаленіли.
Увесь клуб вигукував: «Ельза! Ельза!». Хотіли, щоб ти зняла сукню.
Перестань.
Мені точно можна лишитися?
Я віддам гроші одразу, як отримаю.
Аякже.
Я тобі рада, живи, скільки треба.
Як нові сусідки, відсвяткуймо першу ніч.
Так! Святкування.
- Будьмо. - Будьмо.
Ти завжди хотіла бути співачкою?
Ні.
Але ти така талановита.
Я заздрю.
Насправді я хочу виготовляти капелюшки.
Може, колись стану модельєркою. Сукні.
Ти ба. А де?
У Парижі, де ж іще?
У Парижі?
Візьми мене з собою.
Обовʼязково їдь.
У тебе чудове відчуття стилю.
І тоді в нас буде життя, на яке ми заслуговуємо.
Можемо працювати разом.
Пообіцяй узяти мене з собою.
Так, Ельзо.
Обіцяю.
Ми завжди будемо разом.
Ельзо, підйом.
Привіт.
Це ти.
Ти сюди не поспішала.
Я вже почала тут обживатися.
Пора йти.
Так. Іду, дорогенька. Тільки речі візьму.
У тебе немає речей.
Не будь злюкою.
Ти сама напросилася в тюрму.
Чим ти думала?
Ти змарнувала останній шанс.
НОВИЙ ОБРАЗ
Лулу? Лулу?
Привіт-привіт.
Крістіане? Ходімо.
Покажу, що я собі науявляв.
Я знаю, тебе турбує, що так мало місця, щоб розсадити всіх гостей.
Так. І що ми зробимо?
Використаємо сходи.
Можна розсадити всіх тут і отут.
А моделі виходитимуть з кабіни.
А сходовий майданчик можна використати як сцену.
Так.
І ще будуть завіси, тут і тут.
Вийде фантастично.
А ще я створю величезну квіткову композицію над каміном.
Буде дуже ефектно.
Бераре, не знаю, що б я без тебе робив.
Друже, це твоя мить слави.
Світися. Насолоджуйся.
Цей час більше не повториться.
Так.
- Твій дім буде розкішний. - Крістіане.
Прийшов мсьє Віґуру, він хоче з вами поговорити,
поки ви не поїхали на похорон батька.
Прошу. Не турбуйся.
У мене все під контролем.
Проведи батька в останню путь.
Так гарно. Я ще не бачив такого вишуканого дому.
Ви чудова неймовірна людина.
Мсьє Карден, як добре, що ви прийшли нас провідати.
Мадам.
Наша зустріч у Лелона закарбувалася мені в памʼяті.
Не бійтеся, мсьє. Цього разу я не скидатиму штанів.
Хіба що ви скажете зняти,
- тоді, ну... - Власне, ви знаєте,
штани обовʼязкові для всіх, хто тут працює.
Працює тут?
Ви пропонуєте мені роботу?
Нам потрібен головний кравець.
Я?
Чорт.
Так! Сьогодні ж і почну.
Де швачки?
Ще треба кількох найняти.
Ваш кабінет нагорі.
Я можу шити за пʼятьох-десятьох.
Можу нікуди не виходити. І не спати.
Вітаю. Пʼєр Карден, головний кравець.
Радий познайомитися.
Добридень! Пʼєр Карден, головний кравець.
Дуже приємно познайомитися.
Ми відстаємо від графіка, і вам катастрофічно бракує персоналу.
Усі талановиті швачки вже працюють на інших модельєрів.
Ми з мсьє Буссаком знаємо: якщо ви не наймете їх негайно,
у термін не вкладетеся.
Ми ще шукаємо.
Крістіане, вибачте, що перебиваю.
Пора їхати в Кальян.
Треба їх переманювати в інших домів високої моди.
А такий варіант годиться?
Ні. У друзів ми красти не будемо.
Крістіане, це не крадіжка.
Цього вимагають обставини.
- Це межа, яку ми не хочемо перетинати. - Я розумію.
Так. Має бути інший вихід.
Друзі, не друзі. Якщо ви негайно не знайдете потрібних людей,
до відкриття не встигнете.
І доведеться звітувати перед мсьє Буссаком.
Крістіане, нам треба встигнути на поїзд до Кальяна.
Пробачте, що напосіли на вас із цим усім.
У вас таке горе.
Співчуваю.
Так, прийми наші співчуття, Крістіане.
Ми вкладемося в терміни.
Як? Як вам це вдасться?
Тобі є до кого поїхати у Велику Британію?
А що?
Тобі потрібна допомога.
Може, до Лотті. Це моя зведена сестра.
Вона завжди тобі заздрила.
Так, бо я сексуальна байстрючка.
Звʼяжися з нею. Я спакувала твої речі.
Ти маєш виїхати.
Я нікуди не поїду.
Мною не можна так попихати.
Спочатку наобіцяти всього, а потім вигнати.
Я тобі не дозволю.
Ти напала на людину, щоб дістати наркотики.
Тебе заарештували якраз тоді, коли я відбудовую життя.
Вибач. Я завʼяжу, обіцяю.
Ти не в тому стані, щоб давати обіцянки.
Це не ти говориш. Це Шпац.
Як зʼявився цей нацист, ти стала якась навіжена.
- Не кажи цього слова. - Якого?
«Нацист». Не кажи «нацист».
Але ж він такий, хіба ні?
Довбаний нацист, з яким ти ніяк не перестанеш трахатися.
Що сталося з моїм життям? Ти мене втомлюєш.
Господи.
Повернулася.
Як там у тюрмі?
Годують розкішно.
Андре, посидь з нами.
Я запланував вечерю для нас трьох, завтра ввечері.
І мсьє Ленга теж запрошу.
А це навіщо?
Він постійно тут, у твоєму люксі. А я його майже не знаю.
Навряд чи в нього буде час.
Сказав, що прийде.
Я вже його запросив.
Ви всі прийдете.
Я вважаю, що це невдалий задум.
Не треба нервуватися. Я не буду його допитувати.
Я теж хочу йому симпатизувати, як і ти.
Я дуже радий, що тебе відпустили з лікарні попрощатися з татом.
Я схожий на справжню людину.
Ти і є справжня людина.
Але тепер я на неї схожий.
Комірець не тисне?
Ні.
Ні. Дуже добре прилягає.
Як на мене шитий.
Він на тебе шитий.
Ти шив?
Так, для тебе.
Пора.
Ти дуже гарний.
Крістіан пошив цей костюм для мене.
А Раймон приїхав?
Так. Він надворі.
Переймається тим, хто виступатиме на похороні.
Як настрій у нашого старшого брата?
Похмурий, як завжди.
Що ж, це похорон.
Ось деталь про мого батька, яку мало хто знає, але це правда.
Моріс Діор любив красу.
Однак негаразди змусили його бути скромним.
Тож, замість того, щоб осипати нас багатством,
він навчив нас... багато працювати.
Прагнути до чогось.
Вперто просуватися вперед, з гідністю.
І...
була любов.
І була гордість.
І були труднощі.
А тепер він тут...
у цьому прекрасному куточку...
а навколо – люди, які його люблять.
Прощавай, тату.
Надіюся, ти нарешті знайшов те, що шукав.
Гарні слова, Крістіане.
Може, трохи занадто поблажливі до нього.
Глибоко співчуваю вашій втраті.
Ваші слова дуже зворушливі.
Ваш батько був чудовою людиною.
Мої співчуття.
Знаєш, Раймон на початку війни був у війську.
Він брав участь у перших боях.
- Справді? - Так. А потім потрапив у полон.
Насправді полон був стерпний, але всього кілька місяців,
а потім нагору полізла вся німецька жорстокість.
Умови були не дуже погані, а потім стали жахливі.
А ти знав, що Крістіана теж призвали у французьку армію?
І ти воював?
Та ні.
Уявляєш мене в бою?
Навіть в однострої не уявляю.
Мсьє Діор.
У мене подарунок для вас і ваших рідних.
Мсьє Фрідман, це ж троянди з Ґранвіля. Татові улюблені.
Як ви знали?
У мене квіткова крамниця в містечку.
Я замовив партію таких троянд, привезуть завтра.
Я посаджу їх для вас.
- Дякую. - Мені буде приємно.
Катрін.
Мсьє Фрідман.
Прошу тебе. Чому ти не розповідаєш, що сталося з моєю дочкою?
Про що говорить цей чоловік?
Моя дочка Таня була в одному таборі з Катрін.
Я не можу вам допомогти. Простіть.
Отже, мсьє Ленг...
Ні. Йому ближче імʼя Шпац.
Я про це чув.
Воно німецьке?
- Так. - Ні.
Німецьке.
Це чудово.
Може, замовимо до столу ще вина?
Нам однозначно потрібно ще вина.
Але нині я все-таки волію називатися мсьє Ленгом.
Шпац – прізвисько, яке до мене причепилося.
Багато не пий.
А то знову потрапиш за ґрати.
Так, бо я ж тепер затята рецидивістка.
То, мсьє Ленг,
що ви робили під час війни?
Ну, я продавав текстиль.
Андре, любий, Пітер не хоче говорити про свій бізнес.
Пропоную замовляти.
А ви? Що робили ви?
Воював за Францію.
Так, Андре був дуже хоробрий.
Сьогодні у меню є фазан?
Ні, мадемуазель. Тільки коза.
Коза?
Французам неймовірно пощастило,
що ви так несамовито за них билися на полі бою.
А ви служили?
Боюся, що воювати – не в моїй натурі.
Ви в цьому впевнені?
- Цілком, так. - Справді?
А що ж тоді у твоїй натурі?
Ельзо, не всі можуть чинити насильство.
Я завжди віддавав перевагу мʼякшим методам.
Ти в нас чутливий.
Радше коханець, а не боєць. Такий він, наш мсьє Ленг.
На жаль, сьогодні в меню немає фазана.
Тоді вам кізочку?
- Ідіть собі. - Я щиро перепрошую.
Я стараюся бути в курсі того, з ким тьотя проводить час.
Сер, вибачте.
У неї велике серце, її легко надурити.
Не треба мене захищати.
Але я повинен.
Лийте... Більше, більше.
Скажіть, будь ласка, а кому ви продавали текстиль під час війни?
Навряд чи французам.
Любий хлопчику, я продавав тим, хто купував.
Розумієш, піклуватися про себе – єдиний спосіб виграти будь-яку війну.
Виграти.
А як же правда і кривда?
Добро і зло?
Два боки однієї монети, тобі так не здається?
Підкидай на свій ризик.
По-моєму, це разючий цинізм і боягузтво.
- Що, вибач? - Треба повторити?
Не треба.
Мсьє Ленг, проведете мене до дамської кімнати?
З радістю.
Не знаю, що у вас є на мою тітку, але я дізнаюся.
І точно знаю, що ви не той, за кого себе видаєте.
- Та невже? - Андре, прошу тебе.
- Чому вона нічого не розказує? - Мій милий хлопчику.
Не турбуймося про те, чого не розуміємо.
- Ти що витворяєш? - Від душі насолоджуюся чудовою вечерею.
Чорт забирай, скільки ще ти плануєш тут залишатися?
Документи я вже маю.
А від тебе чекаю своїх грошей.
Впевнений, що місія Шелленберґа не спливе?
Мені сказали, що тебе вже нічого з нею не повʼязує.
Завтра у мене зустріч з юристом.
Коли я все владнаю з Вертгаймерами,
він створить фонд, з якого ти зможеш брати кошти.
Там буде більш ніж досить на твої потреби.
Коко, гроші.
Хочеш отримати гроші,
то не світися і не лізь до мого племінника.
Я переконаний, що ти абсолютно даремно відкрив свій бізнес, Крістіане.
Та невже? А чому?
У нас невдачі – це сімейне.
Крістіан – сам творець своєї удачі.
Ніхто не творець своєї удачі. Це абсурд.
Катрін, апетит. Він до тебе повертається.
Так. Дякую.
А ти тепер повернешся в Париж?
Я ще трохи поживу тут.
Що? Але тата вже немає, ти можеш вернутися в Париж.
Приїжджай коли захочеш.
Вона залишається тут. А тобі що?
Може, не хоче спілкуватися з твоєю компанією.
Уся сімʼя разом. Дивовижно.
Як жаль, що тато не дожив і не бачить.
Цікаво, чи він нас зараз чує.
Його душа вже відлетіла на той світ.
Правда ж, Крістіане?
Ти й досі мариш такими дурницями?
Карти таро і все таке?
Маю надію, ти з них уже виріс.
А можемо поговорити про щось інше?
У дитинстві Крістіан ніяк не міг цим усім награтися.
Усе хотів знати, що йому готує майбутнє.
Може, сходи до ворожки, спитай про свою фабрику суконь,
хай поворожить на те, що буде.
Будь ласка, перестань.
Ану ж відверне те, що було з іншим твоїм підприємством,
артгалереєю, яку ти відкрив і на якій прогорів.
Перестань.
У дитинстві ми жили в такому гарному домі у Ґранвілі.
Я все згадую той рік, коли батько втратив сімейний бізнес.
Раймоне, прошу тебе.
І в нас не було вибору, довелося переїхати сюди, в богом забуту глушину.
Тому ти хотів накласти на себе руки?
Цей етап я пройшов 30 років тому. Спробував, невдало, не сподобалося.
Дивитися на батьків крах було нестерпно,
і нам не треба, щоб те саме сталося з тобою, Крістіане.
Прошу тебе, годі вже.
Я намагаюся жити своїм життям.
Тобто тобі судилося досягти величезного успіху. Правильно?
Твоє життя таке важливе, а наше тоді що?
Приїжджай і сам побачиш, що створює Крістіан.
До відкриття ще кілька місяців.
Запрошую вас усіх приїхати й побачити.
А цікаво, скільки суконь потрібно,
щоб стерти все, що було з Катрін.
З Бернаром.
Мені вже набагато краще.
Замовкни.
Я ж тебе захищаю, братику.
Батьків не стало, і тепер це мій обовʼязок як найстаршого Діора.
Я не хочу бачити, як те саме станеться з тобою, Крістіане.
Провал.
Чого ти тут сидиш, така самотня?
Андре підозрює Шпаца.
- Мене це турбує. - Так.
Так.
Андре докопується до правди.
Думаю, це справа часу.
Усе життя друзі й кохані покидають мене,
завжди йдуть від мене.
Я так старалася жити далі,
будувати нове життя на тій руїні.
Ми щось більше, ніж сума наших трагедій. Надіюся.
Моє дитинство – покинута в сиротинці, небажана, нелюблена.
Ні.
Ми все ще можемо підтримувати одна одну.
Як тоді, в молодості.
Так.
Можемо.
І підтримувати Андре.
Він такий милий.
Я думаю, треба розказати йому правду.
Ти про що?
Я... Розірви це коло брехні
і розкажи йому, що було зі Шпацом, що ми робили.
- Він тобі простить. Справді. - Ані слова.
Йому не можна знати. Він не дізнається.
Поглянь, що з нами зробило облудне життя.
Ми ховаємося від світу й одна від одної.
У тебе тепер є шанс. Серйозний шанс.
Просто будь чесна, люба.
- Будь чесна. - Я не можу знову його втратити.
Мене це добʼє.
Не добʼє. Я тобі про це й говорю.
Не добʼє.
Прощення. Воно тобі потрібне.
І мені потрібне.
Попроси в Андре прощення.
- Я піду з тобою. - Ні, виїжджай.
- Підемо разом. - Зі мною жити не можна.
- Удвох. Я буду поряд. - Ти тут не залишишся.
- Ні. Ні. - Я буду з тобою. Ходімо.
Не бійся. Ходімо, розкажемо йому.
- Чорт, та ти... Ненавиджу тебе. - Не бійся.
- Усе в тобі ненавиджу. Іди геть! - Неправда. Перестань!
Ти не розумієш світу. Ніколи не розуміла.
Щоб до завтра тебе тут не було!
- Коко, ти говориш несерйозно. - Серйозно.
Більше ніколи зі мною не говори.
Боже.
Ельзо.
Що таке? Що...
Що сталося?
Ох, Жак.
Ця проблема з персоналом ательє.
Зенакер каже, без швачок ти не досягнеш успіху.
Я знаю, але...
То що?
Ну, ти знаєш...
до успіху не можна йти коштом інших модельєрів, наших друзів.
Доведеться знайти інший спосіб.
Ти його знайдеш.
Я маю з усіма попрощатися.
Я переїжджаю до Лотті.
Коли повернешся, мене вже тут не буде.
Вона така рада, що побачить мене.
Дзвонив мій юрист, каже, що Вертгаймери готові укладати угоду.
Він зупиниться в маєтку, який вони вибрали для наших переговорів.
Усе складеться просто чудово.
Бачу, вони хочуть зустрітися на нейтральній території.
Неначе Швейцарія не досить нейтральна.
Маєток далеко звідси.
Я сьогодні повернуся пізно.
Мене виганяєш зі свого життя, а Шпаца залишаєш...
Це неподобство.
Я так розумію, це прощання.
Там було дуже гарно.
Так. Щасливіші часи.
Доки все не змінилося.
А де всі?
- Раймон повіз Бернара в лікарню. - Вже?
Я хотів попрощатися.
Я думаю, тобі варто їхати зі мною в Париж.
Тут краще не залишатися.
Я обіцяла татові закінчити роботу в саду.
Ти допоможеш йому саджати троянди?
Ти зовсім не спала?
Ти теж.
Після табору мені не спиться.
Мсьє Фрідман учора сказав,
що ти знала його дочку. Це правда?
Ти її знала?
То правда чи ні? Ти її знала?
Катрін.
Катрін, якщо ти щось замовчуєш, розкажи мені.
Комусь розкажи.
Ходімо.
Таня мертва.
Вона загинула в мене на очах, страшною смертю.
Ми з Танею дружили.
Були в одному підрозділі Опору, тому знали одна одну ще до табору.
Наглядачі морили нас голодом.
Таня була хвора, тому я вкрала трохи хліба.
Диво було, що я взагалі змогла його вкрасти.
Але вкрала.
І принесла їй,
але наглядачі робили обхід і знайшли.
Вона тримала хліб у руках, коли вони зайшли.
Вони вирішили, що це вона взяла їжу.
Почали її бити.
Я хотіла втрутитись, але дуже боялася.
Таня нічого не сказала. Просто терпіла.
Її били, доки не випали зуби.
А потім потягли геть
і ще живою вкинули в піч.
Ви ж були ще дітьми.
Обидві.
Діточки.
Як вона?
Заснула.
Ми гадки не маємо, що їй насправді довелося витримати.
Уявити не можу.
Нескінченне жахіття.
Вона сильна.
Вибереться.
Не знаю.
Обовʼязково.
У неї є ти.
То яка в нас ситуація?
Ми близькі до прогресу.
За твоєю вказівкою ми подали позови на двох континентах,
справи на розгляді в Парижі й Нью-Йорку.
Дотепер Вертгаймери не виявляли ніякої ініціативи у спробах домовитися.
А що змінилося?
Вони пронюхали про твою зустріч з Кармел Сноу.
Справжня подруга. Я знала, що вона мене підтримає.
Схоже, Вертгаймери дуже бояться,
що твій новий аромат потрапить у Neiman Marcus.
Правильно роблять.
І на цьому ми не зупинимося.
Saks. Bergdorf's.
Будемо на них тиснути, доки не задушимо.
Я думаю, вони готові домовлятися.
Домовлятися про що?
За кілька днів приїдуть з юристами, французами й американцями,
і ми проведемо переговори.
У мене вперше зʼявилася надія.
Вперше? Це добре.
Не сумнівайся, ми вибʼємо пристойну суму.
Пристойну?
Мене це не влаштовує.
Я хочу забрати все.
Ось що треба зробити, щоб підготуватися.
Маємо встигнути на гулянку до Берара.
Так. Ми можемо приїхати вчасно.
Ти точно хочеш піти?
Так. Мені буде корисно вибратися в люди, побачити друзів.
Дивитися на батьків крах було нестерпно,
і нам не треба, щоб те саме сталося з тобою, Крістіане.
Таки не хочеш переночувати тут? Наче на дощ збирається.
Мені треба до племінника.
- Досі немає водія? - Немає.
Мені подобається незалежність.
Алло.
Алло. Лотті. Привіт.
Це твоя сестра.
Ні. Друга сестра. Ельза.
Я все збиралася тобі подзвонити. Я...
Вибач.
Так. Боже, справді пізно.
Пробач. Я...
Ну...
Я за тобою скучила.
І випала нагода повернутися в Лондон,
і я подумала, що можу приїхати до тебе в гості.
Що?
Чому ні?
Я знаю, що помилялася.
Мені було боляче, я розізлилась, але...
А ти ідеальна? Я – ні.
Не обзивай мене так. Я...
Не кажи так. Ти...
Я твоя сестра!
Сестра! Я...
Здрастуйте.
Мені треба перечекати дощ.
Я не можу вести машину, нічого не видно.
Залишайтеся стільки, скільки потрібно.
Куди ви прямуєте?
Додому.
Це далеко?
Тут неподалік.
Готель у Лозанні.
Готель?
- Ви ж наче сказали: «Додому». - Я там живу.
Це незвично.
Для мене – ні.
Піклування дає відчуття дому.
Звідки ви?
Я французка.
Біженка.
Свого роду.
Я багато-багато років не була в церкві.
Я виросла в сиротинці, яким керували черниці.
Там було жахливо.
Важко вам, напевне.
А тепер ви в Лозанні з сімʼєю?
Тут мій племінник з дочкою.
І ще подруга зі мною живе.
- Теж біженці? - Так.
Але не зовсім сімʼя.
А що для вас сімʼя?
Ви тут самі?
Коли ви підете, я повернуся до штопання шкарпеток,
доки різко не прокинуся і не зрозумію, що сиджу біля вогнища.
Так,
я сам-один, як і до вашої появи.
Вам пощастило, що є до кого їхати.
Подруга.
Племінник, про якого ви дбаєте.
І вони чекають на вас.
Дощ ущух.
Тепер безпечніше їхати додому.
І бути з рідними.
Я чув, Кармел Сноу відвідала твоє ательє і пробула там понад годину.
Побачене було їй до душі.
Стережися, Крістіане.
Дарма ти відхилив мою пропозицію працювати разом.
Успіху вистачить на нас усіх.
Так, так. Дехто його досягне.
А як просувається твоя колекція?
Усе за графіком?
У нас проблема з персоналом.
Дзвонила мадам Зенакер.
Сказала, ви шукаєте швачок.
Можу прислати одну, але не більше.
Дякую, Крісто. Нам потрібно душ 30.
Тридцять?
Тобі нізащо стільки не знайти.
Доведеться зменшити колекцію наполовину. Як мінімум. А то й більше.
Ні, ні. Так не можна.
Крістіане, я ж казав, плануй наперед.
Без швачок ти не вкладешся в терміни.
Щось придумаємо.
Краще поквапся, бо інакше тобі гаплик.
Я в тебе вірю. Ти зумієш досягти успіху,
а не скінчиш так, як сказав Раймон.
Тут хтось є?
Ельза.
Ельзо.
Як ти?
Учора за вечерею здалося, що ти в розпачі.
Я в порядку. Іди геть.
Чув, ти посварилася з Коко.
Вона більше тебе знати не хоче.
Але її можна зрозуміти, правда?
Не говори зі мною про Коко.
Ти, певно, дуже засмутилася.
Але, люба, у мене тут є те,
що тобі допоможе.
Твоя допомога мені не потрібна.
Ні?
Ти забув, що я знаю, хто ти насправді?
Ти нацист.
Що ж,
цього моменту я не забув.
Та все одно це тобі.
Що це?
Прощальний подарунок.
У дорогу.
Памʼятаєш, я обіцяв дістати те, чого ти потребуєш?
Ти знаєш, не подобається мені твій британський акцент, Шпац.
- Він простацький. - Он як?
Від матері?
Так.
З якого задрипаного закутня в Англії вона походила?
Я з королівської сімʼї, ти знав?
У моїх венах тече блакитна кров.
Не чіпай мене.
Я просто хочу почути.
Хочу почути блакитну кров.
Як приємно.
Там однозначно блакитна кров.
А я даю їй саме те, чого вона жадає.
Ти повинна прийняти.
Ми з сестричкою Лотті склали чудові плани.
Вона мене любить. Обожнює.
Я трохи погостюю в неї в Англії.
Справжня сестра?
- Так. - Це ж чудово.
Ти більше не мусиш вдавати, що твоя сестра – Коко.
Та йди ти.
Коко за мною скучатиме.
- Я їй потрібна. - Ні, Ельзо.
Ти ніколи не була їй потрібна. Навіть ти сама вже це знаєш.
Але має бути добре.
Бажаю тобі чудового життя з сестрою Лотті.
У мене є справжня сестра, яка мене любить, падлюко!
Обійдуся без тебе, Коко – без усіх! Я...
Артгалереєю, яку ти відкрив і на якій прогорів.
Цікаво, скільки суконь потрібно,
щоб стерти все, що було з Катрін.
З Бернаром.
Після вас, мадам.
А де всі?
Буря розлякала.
Електрика зникла.
Не знаєте, Ельза Ломбарді виїхала?
Мені невідомо, мадемуазель.
Дякую.
Сонце?
Зустріч пройшла добре.
Думаю, будуть переговори...
а це навело на думку.
Я хотіла з тобою поговорити.
Вибач за все, що я вчора наговорила. Я дуже злякалася.
Ельзо?
Ельзо!
Боже...
Господи.
Отямся!
Ельзо!
Хто-небудь, допоможіть. Ельзо!
Ельзо, прокинься!
Ох, Ельза.
Моя люба.
Крістіан. Я почула шум.
Думала, тут нікого, крім мене.
Я знаю. Вже пізно.
Я все думала, як нам знайти необхідних працівниць.
- І? - Нічого не вийде.
Але, може, вдасться перенести.
Посунути дату відкриття.
Чи зачекати до наступного сезону.
Ні, я не можу допустити провалу.
Зробіть усе необхідне.
Ви впевнені?
Це означає наймати людей з інших домів моди.
Наймайте.
Нам треба виживати.
Пообіцяй узяти мене з собою.
Так, Ельзо.
Обіцяю.
Ми завжди будемо разом.
Переклад субтитрів: Олена Любенко