PODLE SKUTEČNÝCH UDÁLOSTÍ
Je krásná.
Neměla umřít o samotě.
Měla tě v srdci.
A já mám tebe.
Miláčku můj.
Ano, máš.
- Kam si myslíš, že jdeš? - Do hotelu. Bude oběd.
- Řekni mi, co se Else stalo. - Netuším.
Když jsem odjela za právníky, byla v pořádku.
Ne, nebyla.
Byla zlomená a rozrušená a balila si kufry.
Vzpomínáš si, že jsi ji poslala pryč, nebo ne?
Ty jsi chtěl, aby odjela.
Oba jsme to chtěli.
Co jsi jí udělal?
Nic, jak jsem řekl.
Tak kde přišla k těm drogám?
To ty jsi z ní udělala závislou, ne já.
V tom jsem vůbec nejel.
Měl ses o ni postarat.
- Ne ji nechat umřít. - Nejsem sakra tvůj zaměstnanec.
Jedu na schůzku s Wertheimerovými.
Vrátí mi, co mi dluží, a až to udělají, ty nedostaneš ani floka.
Mě je lepší mít za přítele než nepřítele. To si pamatuj.
- Nemám strach. - Ne? A co tvůj milovaný synovec André?
Ví o tvých pletkách s nacisty?
- Co řekne, až uslyší, cos pro nás dělala? - Ta mise neuspěla. Nic se nestalo.
Drž se od něj dál, Spatzi. A ode mě taky.
Nemůžeš mě odhodit jako nějaký odpad.
Sežeň mi ty peníze, nebo se svět dozví, že jsi nacistka.
Jsi jako já.
- Co jste řešili? - Nic, André.
- Mně to jako nic nepřipadalo. - Měls pravdu. Nedá se mu věřit.
Má potíže a snaží se mi ublížit.
Jestli jednání s Wertheimerovými dopadne v náš prospěch, získám dost peněz.
A už nás nebude moct trápit ani on, ani nic jiného.
Neboj, vždycky tě ochráním.
NEW LOOK
- Máme ještě tolik práce. - Hedvábí, látku.
Jacqueline, mohla bys?
Ten lem potřebuje opravit. Merci.
Máme hodně práce a dochází nám čas.
Paní Zehnacker?
- Zoe. - Jdu kvůli tomu místu.
Ráda vás zase vidím. Mathilde vás odvede k vašemu stolu.
Dobře. Děkuji.
Paní Zehnacker, Lelongovi je neodvádějme. Ať ho zbytečně nedráždíme.
Zoe má talent. Potřebujeme ji.
Pane? Chci vám ukázat ty úpravy, co jste chtěl.
Pierre, ta sukně musí mít víc… větší objem. Přidejte spodničku.
Mělo mě to napadnout samotného.
- Dobře. - Pane?
Vaše vůně se vyvíjí.
Shodli jsme se, že parfém odložíme a zaměříme se na dokončení kolekce.
Je důležité představit oboje současně.
Vynikající. Přesně takovou jsem si vysnil.
Zrádce!
- Co si o sobě myslíš? - Kdo to křičí?
Milý pane, tohle vám neprojde.
Kde je? Kde je náš Jidáš?
Pierre, nemůžete sem takhle přijít.
- Takový teď jsi? - O čem to mluvíš?
Jak jsi mohl? Já a Balenciaga jsme ti pár švadlen nabídli.
A díky za ně. Nestačily.
Tak jsi jich 30 ukradl domu Patou. Třicet.
Teď nedokončí vlastní kolekci.
Švadleny mění místo běžně.
- Potřebovaly práci a my jim ji dali. - Patou přijde na buben.
Nabídli jsme jim práci.
Ony práci měly. Nabídli jste jim víc peněz, v tom to je.
Lelong to nepřejde mlčením.
Lelong ví, že se snažím rozjet podnik. Poslal tě on?
Ne, přišel jsem tě varovat. Připrav si obhajobu.
Lelong je prezident Rady pro couture. To on rozhodne o tvém trestu.
- Dobré ráno, René. - Slečno.
Trvám na pouze jednodenním jednání.
Chápeme, slečno.
Nechci s nimi mluvit. Vlastně nechci ani sedět v té samé místnosti.
A důvod?
Vítězství.
Sdělte jim, že současné 1 % zisků, které dostávám, ani zdaleka nestačí.
Váš podíl projednávat nechtějí.
Když podnik odstěhovali do USA, porušili mou smlouvu.
Jak se z 10 % stalo 1 %?
Už mám tohohle chlapeckého klubu dost.
Jestli mám stáhnout žalobu,
musejí mi vynahradit ztráty z válečných let.
A do budoucna chci úplně novou smlouvu.
Půjdu jim to sdělit.
Cristóbale.
Příteli.
Díky.
- Díky, že jsi sem přišel. - No jistě.
Upozorňuju, že Pierre je tu taky.
Doufal jsem, že už zmizí a budeme mít soukromí, ale…
Christiane, od našeho dopoledního setkání
proti tobě koluje petice, kterou už podepsalo 20 lidí.
- Jacquesi, chéri, další lahev. - Ne. Už jsi měl dost.
A dům Patou oficiálně žádá,
aby ti odejmuli členství v Radě pro couture.
To myslíš vážně?
Já tu petici nepodepsal.
Zatím.
Pomoz mi to vyřešit. Jak jinak bys mohl kolekci dokončit?
Jinou možnost už nemám.
Dělám, co musím, abych mohl vytvářet krásné věci.
A my ostatní děláme co?
Nabízíme snad něco jiného než krásu?
- Ne, jistěže ne. - To netvrdí.
Slyšíš vůbec, jak hloupě zníš?
Takže, Christiane, ty si myslíš, že změníš svět?
Že jsi spasitel? Mesiáš?
- Přestaň. - Říkám vám, že zaprodal duši
- Králi bavlny! - Pierre, přeháníš.
Přestaň pít, ano?
Ne, nepřestanu. Oslavuju.
A co oslavuješ? Že jsi zničil vaše přátelství?
Ne, něco lepšího.
Carmel Snow si vybrala mě.
Já jsem ten návrhář, který se stane novou tváří couture.
Tak, a je to venku.
Je to pravda?
Vážně to řekla?
Mnoha slovy.
Jakými slovy přesně?
„Vy jste moje volba, Pierre.“ Těmito. Spokojený?
Tak si na mě připijme.
A připomínám, že jsem její přízeň získal, aniž bych při tom ublížil přátelům.
- Christiane, nemusíš to poslouchat. - Jistěže ne.
Víš, dřív bych tvoje gratulace vítal víc než co jiného, ale to je minulost.
- Musím jít. Něco mám. - Musíme to probrat.
A co máš na práci důležitějšího než připít si na mě?
Catherine dnes vyznamenají.
- Christiane, musíme to probrat. - Já… Désolé.
Pánové, mluvil jsem se slečnou Chanel.
Toto jsou naše požadavky.
Copak jí přeskočilo?
Vyrovnání za zisky z válečných let bychom zvážili při této sazbě.
To je vše! Na to ostatní ať zapomene!
Takovým absurdním požadavkům nevyhovíme.
Slečna také trvá na tom, že se dohodneme už dnes.
A obávám se, pane Wertheimere, že jiný návrh než ten náš neakceptuje.
To je šílenství.
Zapomněla, co dělala za války?
To jsou jen výmysly. Lži, pomluvy.
Nikdo ji z ničeho neobžaloval, vlastně…
Tak proč jsme ve Švýcarsku, a ne v Paříži?
- Jak už jsem vysvětlil… - Všichni víme proč.
Protože moc dobře ví, co dělala.
Kdyby zůstala v Paříži, dostala by, co zaslouží!
Tady jde o podnik. Její činy můžou uškodit nám všem.
Je to nesmysl! Donebevolající.
Válečný kříž patří mezi nejvyšší vojenské pocty,
jež příslušník francouzské armády může získat.
Bojovníkům z řad civilistů se uděluje vzácně.
Ale dnes nás poctili přítomností tři francouzští občané,
kteří tváří v tvář nepřekonatelnému prokázali výjimečnou statečnost.
Vám, již jste bránili naši vlast
a vydrželi muka věznění,
jsme navěky zavázáni za vaši oběť a lidskost.
Nepřipadá mi správné slavit. Zdá se mi to…
skoro až hanebné.
Není to hanebné. To mi věř.
Prosím tě, zůstaň v Paříži. Chybíš mi.
Nemůžu.
Paříž je pro mě teď město duchů.
Něco jsem vyrobil.
Možná ti to trochu pomůže.
Parfém.
Díky, Christiane.
Vím, že se mi snažíš pomoct, ale nejsem si jistá,
proč věříš, že moje problémy vyřeší tvoje navrhování šatů a parfémů.
Přijdeš na tu přehlídku? Je za pět dní.
Vím, že mě tu chceš mít a podělit se se mnou o to, co vytváříš,
ale já nemůžu zůstat.
Vrátím se do Callianu. Dokončím tátovu zahradu.
Jedině tam si teď přeju být.
Jsem tu teprve týden, a už se stalo nemožné.
Paříž je pro mě zklamáním.
Město ne, samozřejmě, ale můj úkol pomazat nového návrháře.
Všichni věří, že už jste vybrala Pierra Balmaina.
- Hlavně Balmain, jak jsem slyšel. - Nic takového jsem mu neřekla.
No, vlastně jsem mu to možná řekla. Snažila jsem se přesvědčit sama sebe.
A pak se ve tři ráno vzbudím s myšlenkou: „Ne, Balmain prostě není ten pravý.“
Sice je to dětinský tyran, ale zároveň je to génius.
A přesto mu něco schází.
Chci upřímnou radu, Luciene. Nikoho jiného nemám.
Lákal by mě Balenciaga, ale ten nemá nic nového.
Christian Dior mi odmítl svou kolekci ukázat.
Zehnacker mě ale nechala aspoň nahlédnout.
Má milá, radím vám hledat jinde.
Dior pravděpodobně nebude součástí této sezóny.
Jak se to mohlo stát?
Využil část Boussacovy obrovské investice
k odlákání nejlepších švadlen z ostatních domů.
Podali na něj stížnost.
Teď od něj ty švadleny budou muset odejít, dokud nerozhodnu o tom,
zda ho vyhodím z Chambre Syndicale.
Vyhodit ho? Panebože.
- Já vás měla za jeho největšího zastánce. - Já vím.
Podle mě je ta stížnost malicherná. Na něco se vás zeptám.
Pan Dior najal švadleny, aby mohl tvořit.
Co byste na jeho místě dělal vy?
- Carol. - Pane.
Mrzí mě to, pane Diore.
- Oui, moc mě to mrzí. - Ano, ano.
Bože.
- Promiňte. Hodně štěstí. - Zoe, co se děje? Co to má znamenat?
- Zakázali nám pro vás pracovat. - Kdo?
Odpusťte, pane Diore. Moc ráda bych pracovala
- na vaší krásné kolekci. - Ne… Zoe.
Sakra.
Poslyšte. Ne, nemusíte odcházet. Vraťte se ke svým…
Nemůžete jim v odchodu bránit.
- Co se stalo? - To Balmain a Patou.
Přišli jim sem vyhrožovat.
Když ty ženy neodejdou, nebudou smět pracovat pro nikoho z Rady pro couture.
Musím zavolat Lelongovi.
To nepomůže. Už jsem mu volala a prý s námi nepromluví, dokud nerozhodne.
Bože.
Naše nabídka je velmi štědrá.
Musí projevit nějakou pokoru.
Nějaké uznání bolesti, již způsobila.
Slečno, souhlasili s tím, že vás odškodní za válečná léta
a budou plnit původní smlouvu.
Změní vaše 1 % zpátky na 10 %, jako jste dostávala před válkou.
Je to velmi dobrá nabídka.
Pojďte ke mně, mladíku.
Blíž. Ke mně.
Nechci pouze podíl ze zisku.
Chci i podíl z hrubého zisku podniku.
Z hrubého?
To je neslýchané.
Možná vám vyjednáme víc procent čistého zisku, ale hrubý je…
Všechno, nebo nic, Juliene.
Prosím, vyřiďte jim to.
Vy žertujete.
Tady jsme skončili.
Ne, pánové, prosím vás. Vím, že žádá hodně.
Ale víme, že žaloba způsobí podniku nevyčíslitelné škody.
Bez jména Chanel jsou vaše produkty, značka a celá investice naprosto bezcenné.
- Promluvím s ní. - Ne, slečna trvala na tom, že…
Promluvíme si osobně, nebo dohoda padá.
Uvidím, co zmůžu.
Promiňte, ale dohoda dnes nebude, když se s ním nesetkáte osobně.
Ať čekají.
Jste ohromný syn.
Ohromný bratr.
Stát v čele vlastního módního domu je nelítostný a krutý boj.
A Christian není dost odolný na to, aby dělal těžká rozhodnutí.
Vážně chceš dát všechno v sázku?
V sázku? Ty máš 70 %, já momentálně 1 %.
Ani nemám co ztratit.
Ale máš. Pořád máme podnik. Partnerství.
Může se toho pokazit ještě mnoho.
Můj návrh jsi viděl. Buď ho přijmete, nebo bude soud.
Podívej se mi do očí a řekni, že toho lituješ.
Čeho?
Že jsi byla ochotná využít nacisty, abys nás připravila o podnik.
Naše potíže začaly už před válkou.
Využila jsem ty zákony, protože jsem nemohla jinak.
Honili nás jako zvěř. Vraždili nás.
Pomyslels někdy na to,
čemu v tomhle světě čelí ve snaze o přežití žena?
Něco ti povím. Nebudu se omlouvat za to, co se stalo.
Byla jsem zahnaná do kouta jako vy. Jen jsem na to na rozdíl od vás zvyklá.
Vy muži a vaše války. Vaše pravidla.
Pierre. Musíš se rozhodnout.
Už toho mám dost.
Nashle u soudu.
Slečno?
Odsouhlasili to. Dvě procenta hrubého zisku.
Všechno, co jste chtěla. Porazila jste je.
Gratuluji.
Brzy budete jedna z nejbohatších žen světa.
Dobrou noc, slečno.
Měli byste sami vidět, co Christian buduje.
A všichni jste zvaní a vítaní.
Christiane, jsem si celkem jistý, že vlastní podnik je příšerný nápad.
Je ohromně laskavý.
A zároveň umí být velice křehký.
Vy krvácíte?
Já jen…
Píchl jsem se jako děcko.
Jako začátečník.
Pracujeme příliš rychle. Chybujeme.
Je to neodpustitelná a hloupá chyba a…
Ne, všichni jsme vyčerpaní. Běžte si odpočinout. Převezmu to.
Pane, pokud smím…
Perfektní.
- A už jste vybral jméno? - Ano.
Děkuji.
Christiane, proč to děláte?
Víte, že nepřijde.
- Jak to šlo? - Dobře. Výborně.
- Máš svůj podíl zpátky? - Ano, a nejen ten.
Ta dohoda nám umožní návrat do Paříže.
Do Paříže?
- Díkybohu. Zachráníme barona. - Barona?
Ty to nevíš?
Čeká ho soud. Myslím, že ho popraví.
Popraví? Proboha za co?
Za kolaboraci.
Musíme se vrátit a pomoct mu.
Teď tam jet nemůžeme.
Právě jsi řekla, že ti Wertheimerovi podnik vrátí.
Díky jejich podpoře svět jistě uvidí, že si zase vedeš dobře,
takže mu můžeme na pomoc.
Ne, to nejde.
Zachránil mi život. Něco udělat musíme.
Můžeme svědčit. Říct, jaký byl doopravdy. Pár lidí už omilostnili.
Baron měl volbu. Ta teď rozhodne o jeho životě či smrti.
Co tady chceš?
Chci svoje peníze.
Myslím, že byste měl odejít.
Prosím, nepleťte se do toho. Mám s vaší tetou nevyřízené účty.
Řekl jsem, abyste odešel, pane Langu. Nebo jak se ksakru jmenujete.
Spatzi!
Spatzi! Přestaň! Spatzi! Tak dost!
Přestaň!
Od chvíle, kdy jsem přijel, se ke mně chováš jako k malomocnému.
Ale já mám taky srdce, víš? Mám. Mám city, stejně jako ty.
André? André?
André, sice to nevíš, ale já byl u toho.
Tu noc. Tu noc, kdy si pro tebe baron s tvou tetičkou přijeli.
Byl jsem u toho. Sledoval jsem vás.
Šťastné shledání rodinky.
Řekni mu pravdu. Řekni mu pravdu.
Je načase, aby zjistil, co je tetička zač.
No tak, mluv!
Spatzi, prosím tě, pusť ho! Ty peníze ti dám.
- O čem to mluvíte? - Chceš mu to říct sama, nebo mám já?
Tak dobře, začnu sám. André, oba jsme pracovali pro Říši.
Nemám pravdu, agente Westminstere?
Dokonce měla vlastní kód.
Vzpomínáš si na něj? Bylo to F7124?
Bylo to F7124?
Ano!
Ano, správně.
A byla poslušný vojáček, že ano?
Ano, dělala vše, co jsme potřebovali,
dokud za to dostávala, co chtěla.
Potřebovala získat zpátky ten svůj veledůležitý podnik s parfémy.
Takže ubohého barona Vaufreland
předhodila vlkům, abyste vy ostatní mohli směle utéct.
Málem udělala obětního beránka i ze mě.
Co ta tvá schůzka?
Vsadím se, že teď máš peněz hromadu. Chci jen svůj díl.
Dobře, jenom ho pusť!
Pustím ho, až mu řekneš pravdu.
Řekni mu to, nebo zemře, tady a teď.
Jako měl zemřít už před mnoha měsíci. Po kolena v blátě jako psisko.
No tak, řekni mu to. Ať můžeme být pyšní, dělej.
- Je to tak. - Šup.
Je to všechno pravda!
Vidíš? Nebylo to zas tak těžké, ne?
Ať mám ty peníze zítra na účtu, jinak se vrátím a nebude se ti to líbit.
A André, nebuď na tetu moc přísný.
- Vždyť jde jenom o obchod. - To bude dobré.
Jsi v pořádku? Mrzí mě to.
Pomůžu ti.
Jak jsi mohla? Nacisti nás mučili, vraždili nás…
Prosím, pochop, že jsem to dělala pro vás. Pro naši budoucnost.
Naši budoucnost? A co baron?
Využila jsem ho.
Měl konexe mezi nacisty. A zajistil tvoje propuštění.
Jdi ode mě.
Neodcházej.
- Nemůžu tě ani vidět. - Nechoď, prosím.
Prosím, nechoď. Snad mě taky neopustíš. Mám tě moc ráda.
Ty neumíš milovat.
Nikdy jsi neuměla. Vezmu Gabrielle a odjedeme do Paříže. Nejezdi za námi.
Bez vás nemám nic. Prosím tě.
Máš svoje peníze. Máš všechno, po čem jsi kdy toužila.
Ne.
André!
Právě jsem obdivoval dům Dior.
Trochu mi to vyráží dech.
Vždycky jsem chtěl něco podobného i pro sebe, ale bohužel,
nedostal jsem do vínku talent, kterým bych si to zasloužil.
Tím… svým odchodem jste mi zlomil srdce.
Ale to nejspíš víte.
- Luciene, mám vás rád. Pořád, jen… - Byl jsem vám otcem, ale opustil jste mě.
Měl jsem jedinou příležitost. Ve 42 letech.
Věděl jsem, že najmutí těch švadlen bude mít následky, ale…
- Přesto jste to udělal. - Už jste rozhodnutý?
Proto jste přišel?
Ano. A chtěl jsem vás navštívit a sdělit vám to osobně.
Nacisté byli našimi vládci.
Ale teď máme nového vládce. Peníze.
Potřebujeme peníze, abychom mohli žít, pracovat a budovat módní domy.
A to, co jste tu předvedl,
vlastně představuje naprosté přebudování
našeho podnikání, podnikání s obrovským potenciálem.
Zvlášť pokud další budou následovat vašeho příkladu.
Kdybych vás potrestal, ohrozím tím nejen vaši budoucnost,
ale i budoucnost couture.
Proto jsem se rozhodl vás nepotrestat.
Díky.
Pravda je, že švadleny potřebují vyšší platy.
Vy jim můžete nabídnout víc, takže je to nakonec lepší i pro ně.
Ale pár jich budete muset vrátit domu Patou.
Aby i tam mohli dokončit svou kolekci.
A zaplatíte i jim.
Což si zcela očividně můžete dovolit.
Samozřejmě.
Poslyšte.
Nejlepší je dbát na to, jak se chováme
ve stěžejních životních okamžicích, jako je tento, Christiane.
Až přijde úspěch, radím vám dávat si pozor.
Na co?
Na Christiana Diora.
Máte tři dny. Hodně štěstí.
Marie. Kde je Marie? Přineste ty šaty, pojďte sem.
Tohle sem asi nepatří.
Můžete se prosím otočit?
Podívejte, ten lem tady nemá vláčet až po zemi.
Tady o dva milimetry zvednout.
Bar.
BAROVÝ KOSTÝM
Je lehce nakřivo. Ještě trošku sem.
Jako světice.
Amour.
Dobře, dámy. Tady nemají být vůbec nabírané, rozumíte?
Džungle.
Výkřik.
Songe.
Doris.
Longchamps.
Figaro.
Corolle.
A teď půvab. La Fidélité.
Ano?
Moc pěkné. Moc pěkné, dámy.
Všem vám děkuji. Zpátky k práci.
Ten Christianův kousek se švadlenami
je neodpustitelný.
Proč trváš na tom, abychom přišli?
Chybíte mu.
Přehlídka je zítra a já vás žádám, přijďte.
Já nevím.
Christian pro mě vždycky hodně znamenal. Pro nás oba.
Tak přijďte. Prohlédněme si, co vytvořil. Měli bychom všichni být s ním.
Jděte domů, odpočiňte si.
Určitě se potom Jacques zastaví?
Ano, přijde.
Mám ve vás důvěru, Christiane. Ať se zítra stane cokoli.
Ahoj.
Zůstaneš tady celou noc?
Stejně nemůžu spát, takže…
Co je ti?
Prostě postupuju krok za krokem zcela mechanicky a…
Catherine.
Konečně máš všechno, o čem jsi snil. Úspěch čeká přímo před tebou.
Uvidíš. Zítřek bude báječný den.
FRANCOUZSKÁ POLICIE ODDĚLENÍ PRO VYŠETŘOVÁNÍ NACISTŮ
Odpřisáhnete pravdivost svého svědectví?
Ano, pane. Bohužel je to všechno pravda.
Obstojí tyto informace i u soudu?
Najdete ji v hotelu Beau Rivage Palace ve švýcarském Lausanne.
Dámy, honem.
Ano.
Díky. Ne, vraťte se…
Eleno, vezmi si to.
- Ne. - Rukavice!
- Ještě rukavice. - Honem.
Le chapeau.
Soustřeďte se všichni. Prosím.
Pane? Paní Zehnacker vám vzkazuje, že dveře už jsou otevřené.
- Nemáme klobouk. - Tam na stojanu.
A je to.
Pane Diore, poslední kontrola?
Kam zmizel? Viděl ho někdo?
Pane Diore?
- Christiane. - Ano?
Co se děje?
Proč nejste u modelek? Musíme začít.
Prosím, dejte mi chvilku.
- Nechápu tě. - U nás se nepřízeň osudu dědí.
Možná bys měl…
Celý život se rozptyluješ uměním, kreslením.
- Utíkáš do světa fantazie. - Kolik šatů…
Copak ses nepoučil z mých chyb?
- To je Carmel Snow. - Už přišla.
Carmel, jste hodná, že jste přišla.
Vítejte, zavedu vás na místo.
Tohle je… Promiňte.
Tvůj život je…
…svou múzu. Musíte tvořit, Christiane.
Christiane?
Nechtěla jsem, abys byl sám.
Nikdy jsem jich neviděla tolik.
Jdeme si pro slečnu Chanel.
Víš, ta vůně, co jsi vytvořil…
Vrátila mě do doby před válkou.
K pocitu, který jsem strašně dlouho necítila.
Je to matčina zahrada, že?
Měla jsem ji za ztracenou.
Je to moje múza.
Ve všem, co dělám.
Bratříčku.
Už je čas jít.
Je čas ukázat světu, co jsi vytvořil.
Promiňte, slečno.
Máme příkaz odvézt vás do Francie.
Máte svědčit v procesu s baronem Vaufreland.
Nesmysl. Zavolejte mému právníkovi.
Promluvíte o své účasti na události vedoucí k jeho zadržení.
Váš synovec André svědčil o vašich stycích s baronem
a o vaší spolupráci s nacisty.
Nemám se čeho bát.
Catherine. To jsem rád, že jsi tady.
- Ráda tě vidím. - Christianovi se moc stýskalo.
Promiňte, slečno, ale nejste sestra pana Diora?
Ano.
Lucien Lelong mi o vás hodně vyprávěl.
Je mi ctí vás poznat. Jsem Carmel Snow. Z Harper’s Bazaar.
Buďte prosím k bratrovi laskavá.
Očekávání jsou vysoká.
Jen vyjadřuje, co má v srdci.
Ano, to už jsem zakusila ve vašem parfému.
V mém parfému?
Paní Zehnacker mi řekla, že ho pojmenoval na počest
nejdůležitější osoby svého života.
Slečny Dior.
Tím jistě myslí naši matku.
Ne. Ne, má drahá. Jste to vy.
Dámy a pánové, budeme začínat.
Pět minut.
Vaše první kolekce v roce 1947…
lidstvu pomohla znovu najít krásu
a touhu žít i po hrůzách druhé světové války.
Jediné, co jsem kdy chtěl,
bylo navrhovat to nejkrásnější dámské oblečení,
které svět kdy viděl.
Je pravda, že během německé okupace v Paříži
Coco Chanel zavřela svůj ateliér
a odmítla navrhovat pro manželky nacistů?
Slečna Chanel měla vlastní podnik…
a o jeho zavření sama rozhodovala.
Pro ty z nás, kteří prožívali válečný chaos…
čtyři roky nacistické okupace…
Nejtemnější období našeho života.
Známe touhu…
po přežití.
Lidé potřebují znovu cítit.
Potřebují znovu snít. Potřebují zase žít.
A my pro ně můžeme vytvořit nový svět.
Jste připravená, má milá?
Ne, pane Diore.
Ani já ne.
Běžte. Jděte.
A tvorba pro mě znamenala přežití.
A TAK PŘÍBĚH ZAČÍNÁ…
50. LÉTA
60. LÉTA
70. LÉTA
80. LÉTA CAROLINE, PRINCEZNA MONACKÁ
90. LÉTA
PO ROCE 2000
PO ROCE 2010
PO ROCE 2020
NEW LOOK
Překlad titulků: Růžena Svobodová