INSPIRERET AF VIRKELIGE HÆNDELSER
Hun er smuk.
Hun skulle ikke have døet alene.
Hun havde dig i sit hjerte.
Og jeg har dig.
Min kære.
Ja, det har du.
-Hvor tror du, at du skal hen? -Tilbage til hotellet. Det er frokosttid.
-Fortæl, hvad der skete med Elsa. -Jeg aner det ikke.
Da jeg tog af sted til mødet, havde hun det fint.
Nej, hun havde ikke.
Hun var knust og oprevet og ved at pakke sine kufferter.
Du husker vel, at du sagde, at du ville have, at hun rejste, ikke?
Du ville have, at hun rejste.
Det ville vi begge.
-Hvad gjorde du ved hende? -Intet. Det har jeg lige sagt.
Hvor fik hun så stofferne fra?
Det var dig, der gjorde hende afhængig, ikke mig. Jeg havde intet med det at gøre.
Det var din opgave at passe på hende.
-Ikke at lade hende dø. -Jeg har fandeme ikke nogen opgave.
Jeg skal mødes med Wertheimer-brødrene.
De giver mig alt det, de skylder mig, og når de har gjort det,
får du ikke en eneste øre.
Jeg er bedre at have som ven end fjende. Det bør du huske på.
Jeg er ikke bekymret.
Er du ikke? Hvad så med din kære nevø, André?
Kender han til dit samarbejde med nazisterne?
Hvordan vil han have det, når han finder ud af, hvad du gjorde for os?
Missionen slog fejl. Der skete ikke noget.
Hold dig fra ham, Spatz. Og hold dig fra mig.
Du kan ikke smide mig ud med affaldet.
Skaf mig mine penge, medmindre hele verden skal vide, at du er nazist.
Du er ligesom mig.
-Hvad handlede det om? -Ikke noget, André.
-Det så ud som noget. -Du havde ret. Vi kan ikke stole på ham.
Han er i knibe og forsøger at skade mig.
Hvis forhandlingerne med brødrene går godt, har jeg penge nok.
Og så behøver vi ikke bekymre os om ham eller noget andet.
Bare rolig. Jeg passer på dig.
-Der er så meget at nå. -Silke, stof.
Jacqueline, vil De hjælpe mig?
Den søm skal rettes til. Merci.
Der er så meget at nå, og tiden er knap.
Madame Zehnacker?
-Zoe. -Jeg er her angående stillingen.
Det er godt at se Dem igen. Mathilde viser Dem Deres arbejdsstation.
Okay. Tak.
Madame Zehnacker, vi skal ikke tage personale fra Lelong.
Vi må ikke gøre ham unødigt oprevet.
Zoe er dygtig. Vi har brug for hende.
Monsieur? Lad mig vise Dem de tilpasninger, De bad om.
Pierre, nederdelen. Der skal være mere fylde. Brug et underskørt.
Jeg burde have set det selv. Monsieur Dior.
-Okay. -Monsieur?
Det skrider fremad med Deres duft.
Jeg troede, at vi blev enige om at udskyde lanceringen af parfumen,
så vi kan fokusere på at færdiggøre kollektionen.
Det er vigtigt for mig at lancere dem sammen.
Vidunderlig. Den er præcis, som jeg havde drømt om.
Forræder!
-Hvem tror De, at De er? -Hvem er det, der råber?
Monsieur? Det slipper De ikke af sted med!
Hvor er han? Hvor er vores Judas?
Pierre. Pierre, De må ikke bare gå ind på den måde.
-Så det er den, De er nu? -Hvad taler De om?
Hvor vover De? Balenciaga og jeg tilbød Dem et par af vores syersker.
-Vi er taknemmelige. Men det var ikke nok. -Så De stjal 30 fra modehuset Patou? 30.
Og nu kan de aldrig nå at lave deres kollektion.
Monsieur Balmain, syersker skifter stilling.
-De manglede arbejde. Det havde vi. -De får Patou til at lukke forretningen.
Vi tilbød dem arbejde.
De havde arbejde. De overøsede dem med penge. Der er en forskel.
Lelong har nok et og andet at sige om det her.
Lelong ved, at jeg bare forsøger at komme i gang. Har han sendt Dem?
Nej. Jeg kom for at advare Dem om at forberede et forsvar.
Lelong er formand for Couture-rådet. Han afgør Deres straf.
-Godmorgen, René. -Mademoiselle.
Jeg insisterer på, at forhandlingerne kun tager en dag.
-Javel, mademoiselle. -Jeg vil ikke tale med dem.
Jeg vil gerne forhandle i adskilte lokaler.
-Med hvilket formål? -At vinde.
Gør det klart, at den nuværende ene procent af overskuddet, jeg får,
ikke tilnærmelsesvist er nok.
De vil ikke genforhandle procentfordelingen.
Da de flyttede virksomheden til USA, brød de min kontrakt.
Hvordan gik jeg fra ti procent til en?
Jeg finder mig ikke i den her drengeklub længere.
Hvis de vil have mig til at droppe søgsmålet,
skal de kompensere mig for det, jeg mistede under krigen.
Og fremover vil jeg have en helt ny aftale.
Jeg giver Wertheimer-brødrene besked.
-Cristóbal. -Min ven.
Tak.
-Tak, fordi du tilbød at mødes med mig. -Naturligvis.
Du skal vide, at Pierre er her.
Jeg håbede, at han var gået nu, så vi kunne tale sammen alene...
Christian. Siden jeg så dig her til morgen,
er der blevet rundsendt en begæring med 20 underskrifter mod dig.
-Jacques, chéri, en flaske mere. -Nej. Det er nok.
Og modehuset Patou anmoder officielt om,
at dit medlemskab af Couture-rådet bliver inddraget.
Mener du det?
Jeg har ikke skrevet under.
Endnu.
Hjælp mig med at løse det her.
Hvilke andre muligheder har du end at færdiggøre kollektionen?
Jeg har ingen muligheder.
Jeg gør det, der skal til for at lave smukke ting.
Og hvad laver resten af os så? Tilbyder vi noget andet end skønhed?
-Naturligvis ikke. -Det er ikke det, han siger.
Kan du høre dig selv? Hvor latterlig du lyder?
Så, Christian... Tror du, at du kommer til at ændre verden?
At du er frelseren? Messias?
-Så er det godt. -Han har solgt sin sjæl
-til bomuldskongen. -Pierre, du går for langt.
Stop med at drikke. -Nej. Jeg har noget at fejre.
Og hvad er så det? At du ødelægger dit venskab?
Nej. Det er bedre end det.
Carmel Snow har valgt mig.
Jeg er den næste designer, der skal være couturens ansigt.
Så har jeg sagt det.
Er det sandt?
-Har hun sagt det? -Stort set.
Hvilke ord brugte hun?
"Jeg vælger Dem, Pierre." De ord. Er du så tilfreds?
Så lad os skåle for mig.
Og lad mig minde om, at jeg vandt hendes gunst uden at skade mine venner.
-Christian, du skal ikke høre på det. -Selvfølgelig ikke.
Førhen havde jeg værdsat dine lykønskninger
over alle andres, men ikke mere.
-Jeg er nødt til at gå. Jeg har aftaler. -Vi må tale sammen.
Og hvad skal du, der er vigtigere end at skåle for mig?
Catherine bliver hyldet i dag.
-Christian, vi må tale sammen. -Jeg... Désolé.
Mine herrer, jeg har talt med mademoiselle Chanel.
Det er det her, der skal til.
Er hun blevet vanvittig?
Vi vil overveje at kompensere hende for overskuddet under krigen til denne sats.
Men det er det! Resten sker aldrig!
Vi går aldrig med til de her latterlige krav.
Mademoiselle insisterer også på, at forhandlingerne kun tager en dag.
Jeg er bange for,
at hun ikke accepterer mindre end det, vi har tilbudt.
Vanvid.
Har hun glemt, hvad hun gjorde under krigen?
Rene gisninger. Løgne, rygter.
Der er ikke rejst sigtelse mod mademoiselle. Faktisk...
Hvorfor er vi så i Schweiz og ikke i Paris?
-Som jeg allerede har forklaret... -Vi ved alle hvorfor.
Fordi hun ved, hvad hun gjorde.
Hvis hun var i Paris, ville hun få som fortjent.
Det her er forretninger. Vi kan alle blive skadet af det, hun gjorde!
Det er latterligt! Forrykt!
Krigskorset er en af de fornemmeste militærordener,
vi kan tildele et medlem af de franske styrker.
Den er kun sjældent blevet tildelt civile.
Men i dag står vi foran tre franske statsborgere,
der udviste ekstraordinært mod under ekstreme vanskeligheder.
De forsvarede vores land
og udholdt pinslerne under deres tilfangetagen.
Vi vil for altid være taknemmelige for jeres ofre og medmenneskelighed.
Det føles ikke rigtigt at fejre det. Det føles...
...nærmest skamfuldt.
Det er ikke skamfuldt. Det lover jeg dig.
-Bliv i Paris. Jeg savner dig. -Det kan jeg ikke.
Paris føles hjemsøgt for mig.
Jeg har lavet noget.
Måske kan den hjælpe dig lidt.
Parfume.
Tak, Christian.
Jeg ved, at du forsøger at hjælpe, men jeg ved ikke,
hvorfor du tror, at kjoler og parfume kan gøre det godt igen for mig.
Kommer du til opvisningen? Det er om fem dage.
Jeg ved, at du gerne vil dele det, du skaber, med mig,
men jeg kan ikke.
Jeg rejser tilbage til Callian. Og gør fars have færdig.
Det er det eneste sted i verden, jeg har lyst til at være lige nu.
En uge inde i min rejse, og så sker det umulige.
Paris er en skuffelse.
Ikke byen, naturligvis. Men mit forsøg på at salve en ny designer.
Alle tror, at De allerede har valgt Pierre Balmain.
-Især Balmain, hører jeg. -Jeg sagde det nærmest til ham.
Jeg har faktisk måske nok sagt det til ham.
Jeg prøvede at overbevise mig selv.
Men så vågner jeg klokken tre om natten og tænker:
"Nej, nej, nej. Balmain duer ikke."
Hm, han er måske nok et tyrannisk pattebarn, men han er også et geni.
Men der mangler stadig noget.
Jeg vil have Deres ærlige mening, Lucien. Jeg har ikke andre.
Balenciaga er fristende, men der er intet nyt.
Christian Dior har nægtet at lade mig se hans kollektion,
men Zehnacker lod mig få et smugkig.
Min kære, mit råd er at lede andre steder.
Dior kommer formentlig ikke med i denne sæson.
Hvordan kan det være?
Han brugte en del af Boussacs betydelige investering
på at lokke dygtige syersker til fra andre modehuse.
Der er indgivet en klage.
Nu bliver syerskerne nødt til at forlade ham, indtil jeg beslutter,
om han skal smides ud af Chambre Syndicale.
Smides ud? Åh gud.
Jeg troede, at De var hans største forsvarer.
Jeg ved det.
Jeg mener, at klagen er smålig. Lad mig spørge Dem om noget.
Monsieur Dior hyrede syersker for at kunne skabe.
Hvad havde De gjort i hans sted?
-Goddag, Carol. -Monsieur.
Beklager, monsieur Dior.
-Oui, beklager. -Ja, ja.
Åh gud.
-Beklager. Held og lykke. -Zoe, hvad sker der? Hvad foregår der?
-Vi er blevet forbudt at arbejde for Dem. -Af hvem?
Tilgiv mig. Jeg er så ked af ikke skulle arbejde
-på deres vidunderlige kollektion. -Nej... Zoe.
Pis.
Nej, De behøver ikke at gå. De kan bare...
De kan ikke afholde dem fra at gå.
-Hvad er der sket? -Det er Balmain og Patou.
De troppede op og truede dem.
De her kvinder får aldrig arbejde for et medlem
af Couture-rådet, hvis de ikke går.
Jeg må ringe til Lelong.
Det nytter ikke. Jeg ringede. Han sagde, at han ikke kan tale med mig
eller Dem, før han har offentliggjort sin beslutning.
Åh gud.
-Vores tilbud er mere end generøst. -Hun er nødt til at vise ydmyghed.
Anerkendelse af den smerte, hun har forvoldt.
Mademoiselle, de har indvilliget i at kompensere Dem for krigen
og gå tilbage til den oprindelige kontrakt.
Deres ene procent bliver til de ti procent, De fik, inden det her skete.
Det er en rigtig god aftale.
Kom her, unge mand.
Tættere på. Kom her.
Jeg vil ikke bare have en andel af overskuddet.
Jeg vil også have en procentdel af bruttofortjenesten.
Brutto?
Det er jo uhørt.
Vi kan måske skaffe Dem en højere andel af nettofortjenesten. Men brutto...
Det er alt eller intet, Julien.
Giv dem min besked.
-Det må være en spøg. -Vi er vist færdige her.
Nej, nej, nej. Mine herrer. Jeg ved, at hun beder om meget.
Men vi ved alle, at en retssag vil gøre kolossal skade på Deres virksomhed.
Uden Chanel-navnet vil Deres produkter, Deres varemærke,
hele Deres investering, være stort set værdiløs.
-Lad mig tale med hende. -Nej. Mademoiselle har gjort det klart...
Vi taler ansigt til ansigt, eller også er der ingen aftale.
Jeg skal se, hvad jeg kan gøre.
Beklager, mademoiselle, men som jeg ser det,
når vi ikke til enighed i dag, medmindre De mødes med ham.
De kan vente.
Sådan en god søn.
Sådan en god bror.
At drive sit eget couturehus er en barsk og brutal opgave.
Og Christian har ikke modet til at træffe svære beslutninger.
Vil du virkelig sætte det hele over styr?
Over styr? I har 70 %. Jeg har nu én procent.
Jeg har intet tilbage at miste.
Jo, du har. Vi har en virksomhed. Et partnerskab.
Der kan ske så mange dårlige ting.
I har mit tilbud. I kan acceptere det, eller vi kan tage den i retten.
Se mig i øjnene. Og sig, at du er ked af det.
Af hvad?
At du var villig til at bruge nazisterne til at tage vores virksomhed fra os.
Vores problemer begyndte før krigen.
Jeg anvendte arierlovene, fordi I ikke gav mig noget valg.
Vi blev jagtet. Udryddet.
Har du nogensinde overvejet...
...hvad en kvinde må stå model til for at overleve i den her verden?
Lad mig fortælle dig noget. Jeg vil ikke undskylde for det, der skete.
Jeg var trængt op i en krog, ligesom I var.
Forskellen er, at jeg er vant til det.
I mænd og jeres krige. Jeres regler.
Pierre. Du skal træffe en beslutning.
Jeg har fået nok.
Vi ses i retten.
Mademoiselle?
De har indvilliget. To procent af bruttofortjenesten.
Alt, hvad De har bedt om. De vandt.
Tillykke.
De bliver snart en af verdens rigeste kvinder.
Farvel, mademoiselle.
Du bør selv komme og se, hvad Christian er ved at opbygge.
I er alle velkomne til at komme og se det.
Jeg er ret sikker på, det var en elendig idé, at du startede dit eget, Christian.
Han rummer sådan en godhed,
og samtidig kan han være så skrøbelig.
Bløder De?
Nej, jeg...
Jeg stak mig selv som et barn.
-En begynder. -Vi arbejder for hurtigt. Vi begår fejl.
Det er utilgiveligt og dumt af mig, og...
Nej. Vi er alle udmattede. Hvil Dem. Jeg fortsætter.
Monsieur, hvis jeg må...
Den er perfekt.
-Og har De besluttet Dem for et navn? -Ja.
Tak.
Christian, hvad er pointen? De ved, at hun ikke kommer.
-Hvordan gik det? -Godt. Rigtig godt.
-Fik du din andel af virksomheden tilbage? -Ja, og mere til.
Vi kan snart rejse tilbage til Paris.
Paris?
-Gudskelov. Vi kan hjælpe baronen. -Baronen?
Har du ikke hørt det?
Han skal for retten. Jeg tror, at de henretter ham.
-Henretter ham? For hvad dog? -Kollaboration.
Vi må rejse tilbage og hjælpe ham.
Vi kan ikke gøre det lige nu.
Du sagde lige, at brødrene har indvilliget i at give dig virksomheden tilbage,
og med deres støtte vil du få dit gode omdømme tilbage.
Og så kan vi støtte ham.
-Nej. Det er ikke muligt. -Han reddede mit liv. Vi må gøre noget.
Vi kan vidne. Få dem til at forstå, hvem han var.
De har ladet andre gå.
Baronen traf sine beslutninger. Han må tage konsekvensen.
Hvad laver du her?
-Jeg vil have mine penge. -De skal gå nu.
André, træd til side.
Deres moster og jeg har noget, vi skal have afsluttet.
De skal gå nu, monsieur Lang. Eller hvad fanden De nu hedder.
Spatz!
Spatz! Stop, Spatz! Stop!
Stop!
Lige siden jeg kom, har du opført dig, som om jeg er en plage.
Men jeg har også følelser. Jeg føler ting, ligesom du gør.
André? André?
André, De ved det ikke, men jeg var der.
Den aften. Den aften, da baronen og Deres moster kom for at hende Dem.
Jeg var der. Jeg holdt øje med jer. Den lykkelige familie genforenet.
Fortæl ham sandheden. Fortæl ham det.
Han skal vide, hvem hans moster i virkeligheden er.
Sig det så!
Spatz, lad ham gå! Jeg giver dig dine penge.
-Hvad taler De om? -Vil du fortælle det? Eller skal jeg?
Godt, jeg begynder. André, vi arbejdede begge for das Reich.
Ikke sandt, agent Westminster? Hun havde endda et agentnummer.
Kan du huske, hvad det var? Var det F7124?
Var det F7124?
Ja! Ja.
Ja, det var det.
Og hun var en dygtig lille soldat.
Ja, hun gjorde alt, hvad vi bad hende om, så længe hun fik det, hun ville have.
Hun ville have sin vigtige parfumevirksomhed tilbage.
Så hun kastede stakkels baron Vaufreland
for ulvene, så I kunne slippe væk.
Hun gjorde næsten mig til syndebuk.
Hvordan gik dit møde?
Du har sikkert masser af penge nu. Jeg vil bare have min andel.
Du må få dem. Bare slip ham!
Jeg slipper ham, når du fortæller ham sandheden.
Fortæl ham det, ellers dør han lige her lige nu.
Som han skulle være død for alle de måneder siden.
På knæ i skidtet som en hund.
Sig det så. Gør os alle stolte. Kom nu. Kom nu.
-Ja, det er sandt. -Kom så.
Det hele er sandt!
Se. Det var da ikke så svært, vel?
Sørg for, at pengene står på min konto i morgen, ellers kommer jeg tilbage.
Og det vil du ikke bryde dig om.
Og André, vær nu ikke for hård ved din moster.
-Det er jo kun forretninger. -Det skal nok gå.
Er du okay? Undskyld.
Lad mig hjælpe dig.
Hvor kunne du? Nazisterne, de torturerede os. De slagtede os.
Du må forstå, at alt, hvad jeg gjorde, gjorde jeg for din skyld.
For vores fremtid.
Vores fremtid? Hvad med baronen?
Jeg udnyttede ham.
Han havde naziforbindelser. Han sørgede for, at du blev løsladt.
Gå væk fra mig.
Du må ikke gå.
-Jeg kan ikke være i nærheden af dig. -Du må ikke gå.
Du må ikke. Ikke også dig. Jeg elsker dig.
Du elsker ikke noget.
Det har du aldrig gjort. Gabrielle og jeg tager til Paris. Følg ikke efter os.
Uden jer har jeg ingenting. Lad være.
Du har dine penge. Du har alt, hvad du nogensinde har ønsket dig.
Nej.
André!
Jeg beundrede netop Deres Maison Dior.
Det er lidt overvældende.
Jeg ønskede mig altid noget som det her, men desværre
blev jeg ikke født med det talent, det krævede.
De knuste mit hjerte, da De forlod mig.
Men det ved De jo godt.
-Lucien, jeg elsker Dem. Stadig. -Som en slags far, der bliver efterladt.
Jeg fik en chance. Som 42-årig.
Jeg vidste, at det at hyre syersker ville få konsekvenser, men...
-De gjorde det alligevel. -Har De truffet en beslutning?
Er det derfor, De er her?
Det har jeg. Jeg ville selv fortælle det.
Nazisterne var vores herrer.
Men nu har vi en ny herre. Penge.
Vi har brug for penge til at leve, arbejde og bygge modehuse.
Og det, De har her, Christian, er intet mindre end en total genopfindelse
af vores branche. En virksomhed med enormt potentiale.
Især hvis de andre følger i Deres fodspor.
Straffer vi Dem, bringer vi ikke bare Deres fremtid i fare,
men couturemodens fremtid.
Det er derfor, jeg har besluttet ikke at straffe Dem.
Tak.
Syerskerne har brug for den ekstra løn.
De kan betale dem mere. Så til syvende og sidst er det også bedre for dem.
Men De bliver nødt til at sende et par tilbage til modehuset Patou,
så de kan gøre deres kollektion færdig.
Og dem skal De også betale.
Det har De tydeligvis råd til.
Naturligvis.
Hør her.
Det er bedst at være forsigtig med, hvad vi gør
i disse afgørende øjeblikke i vores liv, Christian.
Succes, når den kommer... Man skal passe på.
På hvad?
På Christian Dior.
De har tre dage. Held og lykke.
Marie. Hvor er Marie? Kom med kjolen. Kom her.
Jeg ved ikke, om den hører til her.
Vend Dem om, tak.
Den her søm. Den må ikke slæbe hen ad gulvet.
Den skal to millimeter op.
Bar.
BARSÆT
Lidt skævt. Bare lidt mere.
Som en helgen.
Amour.
Godt. De damer, det må slet ikke rynke her. Forstået?
Jungle.
Skriget.
SKRIGET
Songe.
Doris.
Longchamps.
Figaro.
Corolle.
Og glamouren. La Fidélité.
Ja?
Det var meget flot. Flot, de damer.
Tak skal I have. Tilbage til arbejdet.
Det, Christian gjorde, da han hyrede syerskerne, er utilgiveligt.
Hvorfor bad du os komme, Jacques?
Han savner jer.
Opvisningen er i morgen, og jeg beder jer komme.
Jeg ved ikke.
Christian har altid betydet meget for mig. For os.
Så kom. Lad os se, hvad han har skabt. Vi bør alle være hos ham.
Tag hjem. Hvil Dem.
Er De sikker på, at Jacques kommer forbi senere?
Ja, han skal nok komme.
Jeg tror på Dem, Christian. Uanset hvad der sker i morgen.
Hej.
Bliver du her hele natten?
-Jeg kan alligevel ikke sove, så... -Hvad er der?
Jeg gør alt det, jeg skal, og jeg...
Catherine.
Du har endelig alt det, du har drømt om. Succesen er lige foran dig.
Vent og se. I morgen bliver en stor dag.
DET FRANSKE POLITI AFDELING FOR NAZIEFTERFORSKNING
Sværger De, at Deres forklaring er sand?
Ja, monsieur. Det hele er desværre sandt.
Og alt, hvad De har fortalt, holder i retten?
I kan finde hende på Beau Rivage Palace Hotel
i Lausanne i Schweiz.
De damer, skynd jer. Skynd jer.
Tak. Tak. Nej, nej. Gå tilbage...
Elena, tag den her.
-Nej. -Ikke handskerne.
-Vi skal bruge handskerne. -Skynd jer.
Le chapeau.
Fokusér. Fokusér, alle sammen. Kom nu.
Monsieur, madame Zehnacker bad mig oplyse Dem om, at dørene er åbne.
-...vi har ikke hatten. -Den hænger på stativet.
Værsgo.
Monsieur Dior, er De klar til gennemgangen?
Hvor er han? Har nogen set ham?
Monsieur Dior?
-Christian. -Ja?
Hvad foregår der?
Hvorfor er De ikke hos modellen? Vi skal i gang.
Jeg har brug for et øjeblik.
-Jeg forstår dig ikke. -Der er uheld i familien.
Måske bør du opsøge en...
Hele dit liv har du fordybet dig i kunst, tegninger.
-Du flygter ind i en fantasiverden. -Hvor mange kjoler...
Har du slet ikke lært af mine fejl?
-Det er Carmel Snow. -Der er hun.
Carmel, dejligt, at De ville komme.
Velkommen. Jeg viser Dem hen til Deres plads.
Det her er... Undskyld.
Dit liv er så...
...Deres inspiration. De er nødt til at skabe. Christian.
Christian?
Du skulle ikke være alene.
Nej, jeg har aldrig set så mange...
Vi er kommet efter mademoiselle Chanel.
Den duft, du har lavet...
Den førte mig tilbage til tiden inden krigen.
Til en følelse, jeg ikke har kunnet føle i så lang tid.
Det er mors have, ikke?
Jeg troede, at jeg havde mistet den.
Den har været min inspiration.
Den er i alt, hvad jeg gør.
Min kære bror.
Det er blevet tid at gå.
Nu skal du vise verden, hvad du har skabt.
Undskyld, mademoiselle.
Vi skal tage Dem med tilbage til Frankrig.
De skal vidne i sagen mod baron Vaufreland.
Vås. Tal med min advokat.
De skal svare for Deres deltagelse i begivenhederne op til hans anholdelse.
Deres nevø, André, har fortalt om Deres forbindelser til ham
og om Deres samarbejde med nazistpartiet.
Jeg har intet at frygte.
Catherine. Jeg er så glad for, at du er her.
-Det er godt at se dig. -Christian savnede dig sådan.
Undskyld mig, mademoiselle, men er De monsieur Diors søster?
Ja.
Jeg har hørt så meget om Dem fra Lucien Lelong.
Det er en ære at møde Dem. Jeg er Carmel Snow fra Harper's Bazaar.
-Vær blid ved min bror. -Der er høje forventninger.
Han udtrykker det, der er i hans hjerte.
Ja. Det har jeg allerede oplevet gennem Deres parfume.
Min parfume?
Madame Zehnacker fortalte mig, at han har opkaldt den
efter den vigtigste person i hans liv.
Miss Dior.
Det må være vores mor.
Nej. Nej, min kære. Det er Dem.
Mine damer og herrer, vi skal til at begynde.
Fem minutter. Fem minutter.
Med Deres første kollektion i 1947...
...hjalp De menneskeheden med at finde skønheden
og viljen til at leve igen efter 2. verdenskrigs rædsler.
Det eneste, jeg ønskede,
var at designe det smukkeste dametøj,
der nogensinde er set.
Er det sandt, at Coco Chanel under besættelsen lukkede sit atelier
og nægtede at designe kjoler til nazisternes koner?
Mademoiselle Chanel havde sin egen virksomhed,
...og det var hendes beslutning at lukke.
De af os, der oplevede krigens kaos...
...fire års nazibesættelse...
...de mørkeste dage i vores liv...
...kender til længslen...
...efter overlevelse.
Folk skal føle igen.
De skal drømme igen. De skal leve igen.
Og vi kan skabe en ny verden til dem.
Er De klar, min kære?
Nej, monsieur Dior.
Det er jeg heller ikke.
Af sted. Nu.
Og for mig var kreativitet lig med overlevelse.
OG SÅDAN BEGYNDER DET...
1950'ERNE
1960'ERNE
1970'ERNE
1980'ERNE CAROLINE AF MONACO
1990'ERNE
2000'ERNE
2010'ERNE
2020'ERNE
Tekster af: Helle Virenfeldt Smith