VALÓS ESEMÉNYEK ALAPJÁN
Gyönyörű.
Nem szabadott volna egyedül meghalnia.
Lélekben mellette voltál.
És melletted is.
Drágám!
Igen, mellettem vagy.
- Most mégis hová mész? - Vissza a hotelbe. Ebédidő van.
- Mondd meg, mi történt Elsával! - Dunsztom sincsen.
Amikor elindultam az ügyvédeimhez, még teljesen jól volt.
Nem. Nem volt jól.
Összetört és zavart volt, épp összepakolt.
Nem emlékszel rá, hogy te magad küldted el?
Te akartad elküldeni.
De te is.
Mit műveltél vele?
Semmit, mint mondtam.
Akkor honnan szerezte a gyógyszert?
Nos, arra te szoktattad rá, nem én.
Nekem ahhoz semmi közöm.
A te feladatod volt vigyázni rá,
- és hagytad meghalni. - Dehogy volt!
Most találkozok Wertheimerékkel.
Kifizetik a tartozásukat, az összeset,
te pedig egy petákot sem kapsz!
Ne akarj az ellenségednek! Ezt ne felejtsd el!
Nem félek.
Nem? És mi van azzal a drágalátos kuzinoddal, Andréval?
Ő tud a náci ügyleteidről?
Szerinted mit fog szólni, ha megtudja,
- hogy mit tettél értünk? - A művelet befuccsolt. Semmi sem történt.
Maradj tőle távol, Spatz! És tőlem is!
Engem aztán nem fogsz félredobni!
Add ide a pénzemet, különben mindenki megtudja, hogy náci vagy!
Úgy, mint én.
- Hát ez meg mi volt? - Semmi, André.
- Nekem nem úgy tűnt. - Igazad volt. Nem bízhatunk meg benne.
Bajban van, és ártani akar nekem.
Ha Wertheimerék hajlandóak engedni, akkor végre lesz elég pénzem.
Akkor többé nem kell sem miatta, sem más miatt aggódnunk.
Ne félj, én mindig megvédelek!
- Annyi munka van még! - Selyem, anyag.
Jacqueline, segítene?
Ezt még meg kell igazítani. Merci.
Túl sok a feladat, az idő pedig vészesen fogy.
Madame Zehnacker?
- Zoe! - A munka miatt jöttem.
Örülök, hogy újra látom! Mathilde megmutatja az asztalát.
Rendben. Köszönöm.
Madame Zehnacker, Lelongtól ne vegyünk el!
Ne haragítsuk magunkra feleslegesen!
Zoe tehetséges. Szükségünk van rá.
Monsieur? Elkészültem a kért változtatásokkal.
Pierre, a szoknya még nem elég puffos. Kell az alsószoknya.
Ezt én is észrevehettem volna, Monsieur Dior.
- Rendben. - Monsieur?
Alakul a parfümje.
Hiszen megbeszéltük, hogy később mutatjuk be,
most a kollekció befejezése fontosabb.
Nekem számít, hogy egyszerre debütáljanak.
Varázslatos. Pontosan így képzeltem el.
Áruló!
- Mit képzelsz magadról? - Ki kiabál?
Dior? Ezt nem úszod meg!
Hol van? Hol van az a Júdás?
Pierre! Pierre, nem ronthat be ide csak úgy!
- Tehát így állunk? - Miket beszélsz?
Te arcátlan! Balenciagával felajánlottunk neked pár varrónőt.
Hálásan köszönjük, de ez nem elég.
És akkor ellopsz 30-at a Patou-háztól? Harmincat!
Így nem tudják befejezni a kollekciójukat!
Monsieur Balmain, a varrónők gyakran váltanak helyet.
- Dolgozni akartak, munkát adtunk nekik. - Tönkreteszed Patout.
Munkalehetőséget ajánlottunk.
De volt munkájuk! Csak te több pénzt ígértél nekik. Nem mindegy.
Lelong ezt nem fogja szó nélkül hagyni.
Lelong tudja, hogy a házamon dolgozok. Ő küldött ide?
Nem. Azért jöttem, hogy figyelmeztesselek: készülj a legrosszabbra!
Lelong a Couture-tanács elnöke.
Ő dönt majd a büntetésedről.
- Jó reggelt, René! - Mademoiselle!
Ragaszkodok az egynapos tárgyaláshoz.
Megértjük, mademoiselle.
Nem akarok velük beszélni. Sőt,
külön szobából akarom intézni a megbeszélést.
Milyen célból?
Hogy győzzek.
Értesd meg velük, hogy a jelenlegi egyszázalékos profitom
közel sem kielégítő!
A részesedésről nem akarnak egyezkedni.
Amikor Amerikába vitték az üzletet, azzal szerződést szegtek.
Hogyan lett a tízből egy százalék?
Nem tűröm tovább ezt a férfiklubot.
Ha nem akarnak pert,
akkor kompenzálniuk kell a háború alatt veszített profitomért.
És mostantól kezdve teljesen új szerződést akarok.
Átadom Wertheimeréknek.
- Cristóbal! - Kedves barátom!
Köszönöm.
- Köszönöm, hogy megkerestél. - Ugyan!
Csak szólok, hogy Pierre is itt van.
Reméltem, hogy elmegy, így nem tudunk nyugodtan beszélgetni…
Christian! Ma reggel óta
már 20 aláírással bővült az ellened szóló petíció.
Jacques, chéri, még egy palackot!
Nem. Elég lesz!
Valamint a Patou-ház hivatalosan is kérte a Couture-tanácsból való kizárásodat.
Most komolyan beszélsz?
Nos, én nem írtam alá a petíciót.
Még.
Oldjuk meg valahogy!
Milyen lehetőségeid vannak a kollekciód befejezésére?
Nincs más lehetőségem.
Ez kell ahhoz, hogy gyönyörű dolgokat alkothassak.
És szerinted mi mit csinálunk?
Mi nem szép dolgokat hozunk létre?
- Dehogynem. - Nem ezt mondta.
Hallod, hogy miket beszélsz?
Szóval, Christian…
Úgy gondolod, megváltod a világot?
Te leszel a megmentőnk? A messiásunk?
- Elég legyen! - Mondom én, eladta a lelkét
- a pamutkirálynak! - Pierre, túlzásba vitted!
Ne igyál többet!
De igen! Épp ünnepelek.
Mégis mit? A barátságod romba döntését?
Nem. Annál is jobbat.
Carmel Snow engem választott ki.
Én leszek a couture arca.
Tessék, kimondtam!
Ez igaz?
Ezt mondta?
Igen hosszasan.
Milyen szavakkal?
„Önt választottam, Pierre.” Így mondta. Kielégítő a válasz?
Hát koccintsunk rám!
Megjegyzem, én mindezt úgy értem el, hogy nem ártottam a barátaimnak.
Christian, ne figyelj rá!
Hát hogyne.
Tudod, volt idő, hogy a te gratulációd
számított volna a legtöbbet nekem, de többé már nem.
- Megyek. Dolgom van. - De beszélnünk kell!
És mi lenne fontosabb annál, hogy nekem gratulálj?
Ma tüntetik ki Catherine-t.
- Christian, de beszélnünk kell! - Én… Désolé!
Uraim, egyeztettem Mademoiselle Chanellel.
Íme a követelései.
Elment az esze?
Arról megegyezhetünk, hogy a háború alatt kiesett üzletért kompenzáljuk.
De ennyi! A többiről szó sem lehet!
Ilyen nevetséges követelésekbe nem fogunk belemenni!
A mademoiselle ragaszkodik az egynapos tárgyaláshoz.
És, Monsieur Wertheimer, félek,
hogy nem fog alább adni az előterjesztésünkből.
Ez kész őrület!
Hát elfelejtette, hogy mit tett a háború alatt?
Az puszta feltételezés. Hazugság, pletyka.
Nem emeltek ellene vádat. Sőt…
Akkor miért Svájcban egyezkedünk, és nem Párizsban?
- Mivel, mint említettem… - Szerintem ezt mind tudjuk.
Mert jól tudja, mekkora súlya van a tettének.
Párizsban megkapná érte a jogos büntetését!
Most az üzletről van szó! Amit tett, az mindannyiunknak árthat.
Kész vicc! Felháborító!
A Croix de Guerre az egyik legmagasabb katonai kitüntetés,
amit a francia hadsereg tagjai kaphatnak.
Civil harcosokat ritkán tüntetnek ki vele.
De most itt áll előttünk három francia polgár,
akik kivételes bátorságról tettek tanúbizonyságot.
Megvédték hazánkat,
kiállták a fogság kínjait,
így örök hálával tartozunk áldozatukért, emberségükért.
Nem helyes, hogy itt ünnepelnek. Úgy…
Szinte szégyellni való.
Nem az. Hidd el!
Kérlek, maradj itt Párizsban! Hiányzol.
Nem lehet.
Párizs kísértetjárta hely lett számomra.
Készítettem valamit.
Talán segít egy kicsit.
Parfüm.
Köszönöm, Christian.
Tudom, jót akarsz, de nem igazán értem,
hogyan segítenének rajtam a ruháid és a parfümöd.
Eljössz a bemutatóra? Öt nap múlva lesz.
Tudom, magad mellett akarsz tudni, hogy megoszd az alkotásaidat,
de nem lehet.
Visszatérek Callianbe. Befejezem a papa kertjét.
Máshol most nem szívesen vagyok.
Egy hete vagyok itt, és máris bekövetkezett a lehetetlen.
Csalódtam Párizsban.
Na nem a városban, hanem amiatt, mert nem találok új tehetségeket.
Mindenki úgy hiszi, hogy már kiválasztotta Pierre Balmaint.
Főleg maga Balmain, állítólag.
Már majdnem kimondtam.
Sőt, lehet, hogy konkrétan közöltem is vele.
Magamat próbáltam győzködni.
Aztán arra a gondolatra ébredtem fel hajnalban, hogy:
„Nem, nem nem. Balmain nem az igazi.”
Igaz, parancsolgató természete van, de ugyanakkor zseni is.
De mégis hiányzik belőle valami.
Mondja meg őszintén, Lucien! Csak önre számíthatok.
Balenciaga tervezése csábító, de semmi újat nem prezentál.
Christian Dior nem hajlandó bemutatni a kollekcióját,
bár Zehnacker adott egy kis bepillantást.
Kedvesem, rossz ajtón kopogtat!
Nem valószínű, hogy Dior debütál a szezonban.
De mégis miért?
Boussac befektetésének jelentős részét arra használta,
hogy más házaktól csábítson át varrónőket.
Panaszt nyújtottak be ellene.
Így most a varrónők nem dolgozhatnak neki, amíg el nem dől,
hogy kizárjuk-e a Chambre Syndicale-ból.
Kizárják? Ó, jaj!
- Azt hittem, ön a pártfogója! - Tudom.
Szerintem ez az ügy rendkívül kicsinyes. Mondjon meg nekem valamit!
Monsieur Dior az alkotáshoz vette fel a varrónőket.
Ön mit tett volna a helyében?
- Jó napot, Carol! - Monsieur!
Úgy sajnálom, Monsieur Dior!
- Oui, én is! - Tudom, tudom.
Ó, jaj!
- Sajnálom, sok sikert! - Zoe, mi folyik itt? Mi ez az egész?
- Megtiltották, hogy önnek dolgozzunk. - De kik?
Bocsásson meg, monsieur! Úgy sajnálom, hogy nem dolgozhatok
- a csodálatos kollekcióján! - Ne… Zoe!
A fenébe!
Na… Nem kell elmennie. Nyugodtan vissza…
Nem akadályozhatja meg a távozásukat.
- Mi történt? - Balmain és Patou miatt.
Idejöttek, megfenyegették őket.
Ha most nem mennek el,
többé nem dolgozhatnak a Haute Couture-tanács tagjainak.
Fel kell hívnom Lelongot.
Semmi értelme. Beszéltem vele, és közölte,
hogy semmit sem mondhat nekünk a döntéséig.
Ó, jaj!
Az ajánlatunk igencsak nagylelkű.
Jogosan várunk tőle alázatosságot.
Az általa okozott fájdalom fényében.
Mademoiselle, beleegyeztek, hogy kompenzálják a háború idejére,
és mostantól betartják az eredeti megállapodást.
Egyről újra tíz százalékra emelik a profitját,
az elsődleges rátára.
Szerintem ez nagyon jó ajánlat.
Jöjjön csak ide, fiatalember!
Közelebb! Hajoljon ide!
Nekem nem csak a profit töredéke kell.
Az összbevétel részére is igényt tartok.
Összbevétel?
Ez igencsak szokatlan.
Talán a nyereségről lehet szó.
Viszont az összbevétel…
Mindent vagy semmit, Julien!
Kérem, adja át az üzenetemet!
Bizonyára viccel.
Azt hiszem, itt végeztünk.
Nem, nem, nem! Uraim, kérem! Jól tudom, sokat kér.
Viszont azt mind tudjuk, hogy a per mekkora károkat okozna az üzletüknek.
A neve nélkül mit sem érnek a termékeik, a márkájuk,
sőt az egész befektetésük.
- Beszélek vele. - Nem, nem,
a mademoiselle kikötötte…
Vagy személyesen beszélünk, vagy sehogy.
Megnézem, mit tehetek.
Bocsánat, mademoiselle, de úgy látom,
hogy a személyes egyeztetés nélkül ma nem jutunk végszóra.
Ráérnek.
Ön nagyon jó az apjához.
És a húgához is.
Egy divatház vezetése könyörtelen és durva feladat.
És Christian
nem elég határozott a nehéz döntésekhez.
Tényleg mindent kockára tennél?
Kockára? A tiétek 70%, nekem csak egy százalékom van.
Számomra nincs vesztenivaló.
De van. Ott az üzletünk. A partnerség.
Itt jóval többről van szó.
Ajánlatot tettem. Vagy elfogadjátok, vagy megyünk a bíróságra.
Nézz a szemembe, és kérj bocsánatot!
Mégis miért?
Hogy képes lettél volna a nácikat felhasználva megfosztani a cégünktől.
Már a háború előtt is voltak vitáink.
Az árja törvényekhez nyúltam, mivel nem volt más választásom.
Üldöztek minket. Irtottak.
Belegondoltál már abba…
hogy egy nőnek mit meg nem kell tennie a túlélésért?
Hadd mondjak valamit! Nem fogok bocsánatot kérni.
Sarokba szorítottak, akárcsak titeket.
Csak én már hozzászoktam ehhez.
Ti férfiak és a háborúitok… A szabályaitok…
Pierre! Most döntened kell.
Már eleget hallottam.
Találkozunk a bíróságon!
Mademoiselle?
Belementek. Két százalékot kapsz az összbevételből.
Minden kérésedet megadják. Te győztél.
Gratulálok!
Hamarosan te leszel a világ egyik leggazdagabb nője.
Jó éjt, mademoiselle!
Nézzétek meg a saját szemetekkel, hogy Christian min dolgozik!
Mindannyiótokat szívesen látlak.
Véleményem szerint a saját üzlet rettenetes ötlet, Christian.
Hatalmas szíve van,
de közben annyira sebezhető is!
Vérzik a keze?
Nem, csak…
Megszúrtam magam, mint valami amatőr!
Egy tanonc.
Túl gyorsan dolgozunk, emiatt sok a hiba.
Megbocsáthatatlan dolog a részemről, butaság…
Ugyan! Mind kimerültünk. Pihenjenek! Majd én folytatom!
Monsieur, ha szabad…
Tökéletes.
- És a név is végleges? - Igen.
Köszönöm.
Christian, mi értelme?
Tudja, hogy nem jön el.
- Hogy ment? - Nagyon jól. Nagyon jól ment.
- Visszakaptad a részesedésedet? - Igen, és még többet is.
Így idővel visszatérhetünk Párizsba.
Párizsba?
- Hála az égnek! Segíthetünk a Bárón. - A Bárón?
Nem hallottad?
Bíróság elé állítják. Szerintem ki is végzik.
Kivégzik? Miért?
Kollaborálásért.
Vissza kell térnünk, hogy segítsünk neki!
Most nem mehetünk oda.
De most mondtad, hogy Wertheimerék visszaadják a vállalkozásodat.
A támogatásukkal bizonyára visszaáll majd a jó hírneved,
így segíthetünk neki.
Nem, az nem lehetséges.
Megmentette az életemet. Tennünk kell valamit!
Tanúskodhatunk. Elmondhatjuk, hogy milyen ember.
Másokat is elengedtek.
A Báró hozott egy döntést, és most felelnie kell érte.
Te mit keresel itt?
A pénzemet akarom.
Inkább menjen el!
André, el az útból!
A nénjével még van egy kis elintéznivalónk.
Megmondtam, menjen el, Monsieur Lang, vagy bárhogy is hívják!
Spatz!
Spatz! Ne, Spatz! Elég!
Ne!
Amióta megérkeztem ide, úgy kezelsz, mint valami leprást.
De nekem is vannak érzéseim. Bizony. Ugyanúgy, ahogy neked.
André? André?
André, ezt nem tudja, de én is ott voltam.
Aznap este. Amikor a Báró és a nénje elmentek önért.
Ott voltam. Láttalak titeket.
A boldog összeborulást.
Mondd el neki az igazat! Mondd el!
Ideje megtudnia, hogy milyen ember a nagynénje.
Rajta, mondd el neki!
Spatz, ereszd el! Odaadom azt a pénzt.
- Miről beszél? - Elmondod neki? Vagy inkább én?
Jól van, kezdem én. André, mindketten a Reichnek dolgoztunk.
Igaz, Westminster ügynök?
Képzelje, még ügynökszáma is volt!
Emlékszel még rá? Mi volt, F7124?
F7124 volt?
Az! Az volt.
Bizony, az volt.
És igazán engedelmes kis katona volt, ugye?
Igen, minden kérésünket teljesítette,
csak hogy megkapja, amit akar.
Azt a nagyon fontos parfümcéget.
Így hát elárulta szegény Vaufreland bárót,
hogy mentse a saját és az önök bőrét.
Belőlem is majdnem bűnbakot csinált.
Nos, hogy ment a tárgyalás?
Most már biztos sok pénzed van. Én csak a jussomat akarom.
Megadom, csak ereszd el!
Eleresztem, amint elmondod neki az igazat.
Mondd el neki, különben itt rögtön meghal!
Ahogy már hónapokkal ezelőtt kellett volna,
térdelve, mint egy kutya.
Rajta, mondd el neki! Ne hozz ránk szégyent! Na! Gyerünk!
- Igen, igaz. - Rajta!
Igaz! Az egész!
Látod? Nem is volt olyan nehéz!
Holnapig utald át a pénzemet, különben visszajövök!
És annak nem fogsz örülni.
André, ne legyen túl szigorú a nénjével!
Hiszen csak üzleti ügy volt.
Semmi baj!
Jól vagy? Úgy sajnálom!
Hadd segítsek!
Hogy tehetted? A nácik kínoztak és gyilkoltak minket…
Kérlek, értsd meg, hogy mindent értetek tettem!
A jövőnkért.
A jövőnkért? És a Báró?
Én… kihasználtam.
Voltak náci kapcsolatai. Ő intézte el a szabadulásodat.
Ne gyere a közelembe!
Ne menj el!
- Látni sem bírlak. - Kérlek, ne menj el!
Kérlek, kérlek, ne! Ne hagyj el te is! Szeretlek!
Te semmit sem szeretsz.
Sosem szerettél. Gabrielle-t is elviszem. Visszamegyünk Párizsba. Ne gyere utánunk!
Nélkületek semmim sincs. Kérlek!
Ott a pénzed. Mindened megvan, amire vágytál.
Ne!
André!
Épp a Maison Diorját csodálom.
Igen grandiózus a hatása.
Én magam mindig is ilyesmire vágytam,
de sajnos nem volt meg hozzá a tehetségem.
Összetörte a szívemet, amikor otthagyott.
De ezt, gondolom, tudja.
- Lucien, én szeretem önt. Most is. De… - Mint a fiú, ki elhagyta apját.
Kaptam egy esélyt. Negyvenkét évesen.
Tudtam, hogy a varrónők megbízása következményekkel jár majd, de…
- Mégis megtette. - Meghozta a döntését?
Ezért jött ide?
Meghoztam. És azért jöttem, hogy megosszam önnel.
A nácik parancsoltak nekünk.
De most már új urunk van. A pénz.
Pénz kell az élethez, a munkához, a divatházak felépítéséhez.
És amit itt tesz, Christian,
az nem kevesebb, mint a divatipar
teljes újjáépítése. Hatalmas lehetőség rejlik benne.
Főleg, ha mások is példát vesznek önről.
Egy esetleges büntetés nemcsak az ön,
de a couture jövőjét is veszélyeztetné.
Ezért döntöttem úgy, hogy nem szankcionálom önt.
Köszönöm.
Sőt, a varrónőknek kell is az emelt bér.
Ön meg tudja nekik adni. Így összességében ők is jobban járnak.
Viszont párat vissza kell küldenie a Patou-háznak,
hogy befejezhessék a kollekciójukat.
Továbbá őket is kompenzálnia kell,
de úgy gondolom, ez nem fog gondot okozni.
Hogyne.
Figyeljen!
A legjobb, ha kellő elővigyázatossággal járunk el
életünk sorsdöntő pillanataiban, Christian.
Amennyiben sikeres lesz, kérem, hogy legyen óvatos!
De miért?
Önmaga miatt.
Három napja van. Sok szerencsét!
Marie! Hol van Marie? Hozza azt a ruhát! Jöjjön!
Szerintem ez nem ide való.
Megfordulna, kérem?
Túlságosan lent van az alja, így a padlót fogja vele söpörni.
Ezt vigyük feljebb két milliméterrel!
Bar.
„BAR” KOSZTÜM
Kissé ferde. Még egy picit!
Akár a glória.
Amour.
Jó. Itt nem gyűrődhet meg az anyag. Világos?
Jungle.
Scream.
Songe.
Doris.
Longchamps.
Figaro.
Corolle.
És az alkalmi viselet: la Fidélité.
Nos?
Remek. Csodálatos volt, hölgyeim.
Köszönöm. Most pedig munkára! Munkára!
Amit Christian tett a varrónőkkel,
az megbocsáthatatlan.
Miért ragaszkodsz hozzánk, Jacques?
Hiányoztok neki.
Holnap lesz a bemutató, kérlek, gyertek el!
Nem is tudom.
Christian mindig is sokat jelentett nekem. Nekünk.
Akkor gyertek el! Nézzétek meg az alkotásait! Mellette van a helyünk!
Menjen haza! Pihenjen végre!
Akkor Jacques majd idejön?
Igen, itt lesz.
Hiszek önben, Christian. Bármit is hozzon a holnap.
Szia!
Egész éjjel itt leszel?
Úgysem tudok aludni…
Mi a baj?
Kavarognak bennem az érzések, tudod…
Catherine.
Végre teljesül minden álmod. A siker küszöbén állsz.
Majd meglátod. Holnap remek napod lesz.
FRANCIA RENDŐRSÉG NÁCI ÜGYEK IRODÁJA
Megesküszik, hogy állításai igazak?
Igen, Monsieur. Sajnos az egész igaz.
Vallomása a bíróság előtt is megállja a helyét?
A Beau Rivage Palace Hotelben találják meg,
a svájci Lausanne-ban.
Hölgyeim, gyorsan! Gyorsan!
Igen.
Köszönöm. Nem, nem. Vissza…
Elena, ezt vedd el!
- Nem, nem. - A kesztyűt ne!
- De kell. - Siessenek!
Le chapeau.
Koncentráljunk! Koncentráljunk! Kérem!
Monsieur, Madame Zehnacker küldött, hogy szóljak: kinyitottuk az ajtókat.
- …nincs meg a kalap. - Ott van az állványon.
Tessék!
Monsieur Dior, egy utolsó pillantás a ruhákra?
Hová lett? Látta valaki?
Monsieur Dior?
- Christian! - Igen?
Mi a baj?
Miért nem a modellekkel van? Mindjárt kezdünk.
Kérem, kell egy perc!
- Nem értelek, Christian. - A balsors családi örökség.
Talán elmehetnél egy…
Rajzolással, most meg ruhákkal vonod el a figyelmed.
- Fantáziavilágba menekülsz. - Hány ruhát…
Hát semmit sem tanultál a hibáimból?
- Ez Carmel Snow. - Tényleg ő az!
Carmel, örülök, hogy eljött!
Isten hozta! Odavezetem a székéhez.
Erre… Elnézést!
A te életed annyira…
…az inspirációját! Alkosson! Christian!
Christian?
Nem akartam, hogy egyedül légy.
Nem, még sosem láttam ennyi…
Mademoiselle Chanelért jöttünk.
Tudod, az illat, amit alkottál…
visszarepített a háború előtti időkbe.
Olyan érzést hozott vissza, amit már rég nem tapasztaltam.
A mama kertje, ugye?
Azt hittem, örökre elveszett.
Az volt az inspirációm.
Mindenben.
Drága testvérem!
Ideje menned.
Mutasd meg a világnak, hogy mit alkottál!
Elnézést, mademoiselle!
Parancsot kaptunk, hogy visszavigyük Párizsba.
Tanúskodnia kell a bíróságon Vaufreland báró ügyében.
Ez nonszensz. Beszéljenek az ügyvédemmel!
Be kell számolnia az érintettségéről az elfogása kapcsán.
Az unokaöccse, André vallomást tett a Báróval,
valamint a náci párttal való kapcsolatáról.
Nincs mitől félnem.
Catherine! Úgy örülök neked!
- Örülök, hogy látlak. - Christiannak már nagyon hiányoztál.
Pardon, mademoiselle, ön Monsieur Dior húga?
Igen.
Oly sokat hallottam már önről Lucien Lelongtól!
Megtisztelő, hogy megismerhetem. Carmel Snow, Harper's Bazaar.
Kérem, legyen kedves a bátyámmal!
Magasak az elvárások.
Beletette a szívét.
Igen. Amit már átélhettem a parfümén keresztül.
A parfümöm?
Madame Zehnacker elárulta, hogy Monsieur Dior a számára legfontosabb ember után
nevezte el.
Miss Diorról.
Az az édesanyánk lesz.
Nem. Nem, drága. Ön.
Hölgyeim és uraim, azonnal kezdünk!
Öt perc!
Az első, 1947-es kollekciójával…
segített az embereknek,
hogy újra megtalálják a szépséget a világban a második világháború után.
Az én célom mindig is az volt,
hogy megtervezzem a valaha volt
leggyönyörűbb női ruhákat.
Igaz az, hogy Párizs német megszállása alatt
Coco Chanel bezárta a stúdióját,
és nem volt hajlandó ruhát tervezni a nácik feleségeinek?
Mademoiselle Chanel maga döntött úgy…
hogy bezárja az üzletét.
Azok, akik átélték a háború káoszát…
a négyévnyi náci megszállást…
életünk legsötétebb időszakát…
Mi ismerjük…
a túlélés vágyát.
Az embereknek újra érezniük kell.
Álmodniuk, élniük.
És mi adhatunk nekik egy új világot.
Készen áll, kedvesem?
Nem, Monsieur Dior.
Én sem.
Menjen! Menjen csak!
Nekem az alkotás jelentette a túlélést.
ÉS EZ VOLT A KEZDET…
1950-ES ÉVEK
1960-AS ÉVEK
1970-ES ÉVEK
1980-AS ÉVEK KAROLINA MONACÓI HERCEGNŐ
1990-ES ÉVEK
2000-ES ÉVEK
2010-ES ÉVEK
2020-AS ÉVEK
A feliratot fordította: Alimuradov Dóra