INSPIRERT AV VIRKELIGE HENDELSER
-Hun er helt nydelig. -Hun skulle ikke ha dødd alene.
Hun hadde deg i hjertet.
Og jeg har deg.
Min kjære.
Ja, det har du.
-Og hvor skal du? -Til hotellet. Det er snart lunsj.
-Hva skjedde med Elsa? -Jeg aner ikke.
Da jeg reiste, var alt bra med henne.
Nei, det var det ikke.
Hun var helt knust da hun pakket sakene sine.
Du husker vel at du sa du ville ha henne vekk?
-Du ville ha henne vekk. -Det ville vi begge to.
-Hva har du gjort? -Ingenting. Jeg sa jo det.
Hvor fikk hun tak i narkotika?
Det var du som gjorde henne avhengig, ikke jeg.
-Jeg hadde ingenting med det å gjøre. -Det var din jobb å passe på henne.
-Ikke la henne dø. -Jeg har ingen jobb.
Jeg skal i et møte med brødrene Wertheimer.
De skal gi meg alt de skylder meg, og du får ingenting.
Du vil heller ha meg som venn enn som fiende. Husk det.
-Du skremmer ikke meg. -Ikke? Og hva med din elskede nevø André?
Vet han at du har hjulpet nazistene?
Hvordan vil han reagere når han får vite
-alt du har gjort for oss? -Det skjedde jo ingenting.
Hold deg unna ham, Spatz. Og hold deg unna meg.
Så lett blir du ikke kvitt meg.
Betal meg. Hvis du ikke vil at hele verden skal vite at du er nazist.
Du er akkurat som meg.
-Hva snakket dere om? -Ingenting, André.
-Det så ut som det var noe. -Du hadde rett. Vi kan ikke stole på ham.
Han prøver å ødelegge for meg.
Hvis forhandlingene med brødrene Wertheimer går bra, får jeg penger nok.
Da trenger vi ikke å tenke mer på ham eller noe annet.
Jeg skal alltid passe på deg.
-Det er så mye å gjøre. -Silke, tekstiler.
Jacqueline, kan du hjelpe meg?
Denne falden må sys opp. Merci.
Det er mye å gjøre og så liten tid.
Madame Zehnacker?
-Zoe. -Det gjelder stillingen.
Så godt å se deg igjen. Mathilde viser deg plassen din.
OK. Takk.
Madame Zehnacker, vi tar ikke ansatte fra Lelong.
-Vi må ikke gjøre ham opprørt. -Zoe er flink. Vi trenger henne.
Monsieur? La meg vise forbedringene du ba om.
Pierre. Skjørtet trenger mer... mer volum. Bruk et underskjørt.
Det burde jeg sett selv, monsieur Dior.
-OK. -Monsieur? Vi jobber stadig med duften.
Jeg trodde vi skulle utsette lanseringen av parfymen
for å bruke all tid på kolleksjonen.
Det er viktig for meg at de blir lansert sammen.
Storartet. Den er akkurat som jeg drømte om.
Forræder!
-Hvem tror du at du er? -Hvem roper?
Monsieur? Du slipper ikke unna med dette.
Hvor er han? Hvor er den judasen?
Pierre. Du kan ikke bare storme inn på denne måten.
-Så det er dette du har blitt? -Hva snakker du om?
Hvordan våger du? Balenciaga og jeg tilbød deg et par syersker.
-Og vi er takknemlige. Men det holdt ikke. -Så da tok du 30 fra motehuset Patou?
Og nå får de ikke kolleksjonen ferdig.
Monsieur Balmain, syersker bytter jobb.
-De trengte arbeid, vi ansatte dem. -Dere presser Patou ut i konkurs.
Vi tilbød dem arbeid.
De hadde arbeid. Dere badet dem i mer penger. Det er forskjell.
Lelong vil ha sitt å si om dette.
Lelong vet at jeg prøver starte noe eget. Har han sendt deg?
Nei. Jeg kom for å advare deg.
Lelong er leder for motebransjens råd. Han avgjør straffen din.
-God morgen, René. -Mademoiselle.
-Jeg krever at vi blir enige i dag. -Vi forstår, mademoiselle.
Jeg vil ikke snakke med dem. Faktisk
så vil jeg ha forhandlingene i atskilte rom.
-Hva vil du oppnå med det? -Seier.
Gjør det helt klart at 1 % av overskuddet, som jeg nå får,
er langt fra nok.
De vil ikke forhandle om andelen.
Da de flyttet driften til USA, brøt de kontrakten.
Hvordan gikk jeg fra ti til én prosent? Jeg finner meg ikke i denne gutteklubben.
Hvis de vil at jeg skal trekke søksmålet, må de erstatte det jeg tapte under krigen.
Og videre vil jeg ha en ny avtale.
Jeg gir beskjed.
Cristóbal.
Min venn.
Takk.
-Takk for at du ville treffe meg. -Selvsagt.
Pierre er her.
Jeg håpet han skulle gå, så vi kunne prate alene.
Christian. Siden praten vår i morges
er det blitt samlet inn 20 underskrifter mot deg.
-Jacques, chéri, en flaske til. -Nei. Nå, er det nok.
Og motehuset Patou krever at medlemskapet ditt i motebransjens råd skal sies opp.
Mener du alvor?
Jeg har ikke skrevet under.
Ennå.
Hjelp meg med å løse dette. Kan du gjøre kolleksjonen ferdig på en annen måte?
Jeg har ingen andre valg. Jeg gjør det jeg må, for å skape vakre ting.
Og hva gjør vi andre?
Tilbyr vi noe annet enn skjønnhet?
-Nei, selvsagt ikke. -Han sier ikke det.
Hører du hva du sier, hvor latterlig det er?
Så Christian...
Du tror du kan forandre verden?
At du er frelseren? Messias?
-Det holder. -Han har solgt sjelen sin
-til bomullskongen. -Nå går du for langt.
-Slutt å drikke. -Nei, jeg feirer.
Hva feirer du? At du ødelegger vennskapet deres?
Nei. Enda bedre.
Carmel Snow har valgt meg.
Jeg blir couturens ansikt utad.
Sånn, nå er det sagt.
Stemmer det?
Har hun sagt det?
Helt ordrett.
Hvilke ord?
"Du er mitt valg, Pierre." Fornøyd nå?
Så skål for meg.
Og jeg fant lykken uten at det gikk ut over vennene mine.
-Christian, du trenger ikke å høre på ham. -Nei, det er klart.
En gang ville dine lykkeønskninger gledet meg mer
enn noe annet. Men ikke nå lenger.
-Jeg har mye å gjøre. -Vi må snakke sammen.
Hva skal du, som er viktigere enn å skåle for meg?
Catherine blir hedret i dag.
-Christian, vi må snakke sammen. -Beklager.
Jeg har snakket med mademoiselle Chanel.
Dette er kravet hennes.
Er hun blitt gal?
Vi er villige til å kompensere henne med dette beløpet.
Resten går vi aldri med på!
Vi nekter å gi etter for disse latterlige kravene.
Mademoiselle krever i tillegg at vi blir enige i dag.
Og jeg er redd for at hun aldri vil godta noe mindre enn det vi krever.
Galskap.
Har hun glemt hva hun gjorde under krigen?
Det er bare løgner og rykter.
Ingen tiltale er tatt ut mot mademoiselle.
Så hvorfor er vi i Sveits, og ikke i Paris?
-Som jeg allerede har forklart... -Vi vet hvorfor.
Hun vet hva hun har gjort.
I Paris ville hun fått som fortjent!
Dette er forretninger. Det hun gjorde, kan ramme oss alle.
Dette er latterlig! Skammelig.
Croix de Guerre er en av de høyeste utmerkelsene
vi kan gi medlemmer av den franske styrken.
Svært sjelden er den blitt utdelt til sivilister.
Men i dag står vi foran tre franske borgere
som viste eksepsjonelt mot i møte med umulige odds.
Til de som forsvarte landet
og måtte tåle fangenskapets grusomheter.
Vi vil alltid være takknemlige for deres offer og medmenneskelighet.
Det føles ikke riktig å feire. Det føles...
...nesten skammelig.
Det er ikke skammelig. Det lover jeg deg.
Vær så snill å bli her i Paris. Jeg savner deg.
Det kan jeg ikke.
Det føles som Paris er hjemsøkt.
Jeg har lagd noe.
Kanskje det kan hjelpe litt.
Parfyme.
Takk, Christian.
Jeg vet du prøver å hjelpe, men jeg vet ikke helt
hvorfor du tror at kjoler og parfyme kan hjelpe meg.
Kommer du på visningen? Det er om fem dager.
Jeg vet at du vil at jeg skal være her og ta del av det du skaper,
men det kan jeg ikke.
Jeg reiser tilbake til Callian. Gjør ferdig pappas hage.
Det er det eneste stedet i verden jeg vil være.
Jeg har bare vært på reise i en uke, og det umulige har skjedd.
Paris er en skuffelse.
Ikke byen selvsagt, men min jakt på en ny designer.
Alle tror du allerede har valgt Pierre Balmain.
-Spesielt Balmain selv, har jeg hørt. -Jeg holdt på å si det til ham.
Jeg kan faktisk ha sagt det også.
Jeg prøvde å overbevise meg selv.
Men så våkner jeg klokken tre om natten og tenker: "Nei, Balmain er ikke den rette."
Han kan være krevende og barnslig, men han er også et geni.
Og likevel er det noe som mangler.
Du må være ærlig, Lucien. Jeg har ingen andre.
Balenciaga er fristende, men han har ikke noe nytt.
Christian Dior nektet meg å se kolleksjonen,
men Zehnacker lot meg få se litt.
Jeg råder deg til å lete andre steder.
Det er små sjanser for at Dior deltar denne sesongen.
Hvordan kan det ha seg?
Han brukte en andel av Boussacs store investering
for å lokke til seg syersker fra de andre motehusene.
Det ble levert inn en klage.
Nå må syerskene slutte hos ham til jeg har avgjort hvorvidt
han skal kastes ut av bransjerådet.
Kaste ham ut? Herregud. Jeg trodde du var hans ivrigste støttespiller.
Jeg vet det.
Jeg syns denne klagen er smålig. La meg spørre deg om noe.
Monsieur Dior ansatte syersker for å skape noe.
Hva ville du selv ha gjort?
-Hallo, Carol. -Monsieur.
-Jeg er lei for det, monsieur Dior. -Oui, virkelig lei for det.
Å, hjelpes.
-Beklager. Lykke til. -Zoe, hva er dette?
-Vi blir nektet å jobbe for deg. -Nektet av hvem?
Jeg er så lei for at jeg ikke får arbeide med
-den nydelige kolleksjonen din. -Nei, Zoe. Faen.
Nei, dere trenger ikke å gå. Dere kan fortsette...
Du kan ikke hindre dem i å gå.
-Hva har skjedd? -Det var Balmain og Patou.
-De kom hit med trusler. -De får aldri mer jobbe for noen
i motebransjens råd hvis de ikke slutter her.
Jeg må ringe Lelong.
Det hjelper ikke. Han kan ikke snakke med oss
før han har tatt en avgjørelse.
Kjære vene.
Vårt tilbud er svært sjenerøst.
Hun må vise litt ydmykhet.
Hun må se smerten hun har forårsaket.
Mademoiselle, de går med på å erstatte det du tapte under krigen,
og å følge den opprinnelige kontrakten
og gå tilbake 10 % av overskuddet slik det var før alt dette skjedde.
Det er en svært god avtale.
Kom hit, unge mann.
Nærmere. Kom hit.
Jeg vil ikke bare ha en andel av overskuddet.
Jeg vil ha en prosentandel av bruttoinntektene også.
Brutto?
Det er noe man aldri gjør.
Det er mulig du kan få mer av nettoinntekten. Men brutto...
Det er alt eller ingenting, Julien.
Vennligst gi dem beskjed.
Nå tuller du.
Vi er ferdige her.
Nei, nei. Mine herrer, vær så snill. Jeg forstår at det er store krav.
Men vi vet alle at et søksmål vil ramme dere utrolig hardt.
Uten Chanel-navnet vil produktene og merkevaren,
hele investeringen, miste all verdi.
-La meg snakke med henne. -Mademoiselle vil ikke...
Vi møtes, ellers blir det ingen avtale.
Jeg skal prøve.
Beklager, men jeg tror ikke
vi kommer til enighet med mindre du møter ham.
De kan vente.
En god sønn.
En god bror.
Å drive eget motehus er en utakknemlig og brutal oppgave.
Og Christian
er ikke tøff nok til å ta vanskelige avgjørelser.
Vil du virkelig sette alt på spill?
Sette alt på spill? Dere har 70 %, jeg har 1 %.
Jeg har ingenting å tape.
Jo da. Vi har fremdeles et selskap, et partnerskap.
Det er så mye som kan skje.
Dere kan godta tilbudet mitt eller møte meg i retten.
Se meg i øynene og si at du angrer.
For hva da?
For at du var villig til å ta hjelp av nazistene for å ta fra oss selskapet.
Problemene våre begynte før krigen.
Dere ga meg ikke annet valg enn å bruke raselovene.
Vi ble jaget. Utryddet.
Har du noen gang tenkt på...
...hva vi kvinner må holde ut for å overleve i denne verdenen?
La meg gjøre en ting klart. Jeg nekter å beklage det som skjedde.
Jeg ble presset, akkurat som dere.
Men jeg er vant til det.
Dere mannfolk og krigene deres. Reglene.
Pierre. Du har et valg du må ta.
Jeg har fått nok.
Vi ses i retten.
Mademoiselle?
De har godtatt kravene. To prosent av bruttooverskuddet.
Alt du ba om. Du slo dem.
Gratulerer.
Snart er du en av verdens rikeste kvinner.
God natt, mademoiselle.
Du må komme og se hva Christian bygger opp.
Dere er velkomne til å komme å se.
Jeg mener det er fryktelig dumt å starte for seg selv, Christian.
Han er så snill.
Men samtidig kan han være så skjør.
Blør du?
Nei, jeg...
Jeg stakk meg, som et lite barn. En nybegynner.
Vi arbeider for raskt. Vi gjør feil.
Det er utilgivelig og dumt av meg...
Nei. Vi er alle utslitt. Hvil dere. Jeg fortsetter.
Monsieur, om du tillater...
Den er perfekt.
-Og har du bestemt deg for et navn? -Ja.
Takk.
Christian, hva er vitsen? Du vet at hun ikke kommer.
-Hvordan gikk det? -Riktig bra.
-Fikk du andelen av selskapet tilbake? -Ja, og mer til.
Med tiden kan jeg reise tilbake til Paris.
Paris?
-Gudskjelov. Da kan vi hjelpe baronen. -Baronen?
Har du ikke hørt det? Han må i retten. Jeg tror han blir henrettet.
Henrettet? For hva?
Kollaborasjon.
Vi må reise og hjelpe ham.
Vi kan ikke reise nå.
Du sa jo at brødrene Wertheimer gir selskapet tilbake.
Med deres støtte vil omverdenen se at du er renvasket,
-og vi kan reise hjem og hjelpe ham. -Nei, nei. Det går ikke.
Han reddet livet mitt. Vi må gjøre noe.
Vi kan vitne. Få dem til å se hvem han faktisk var.
De har frikjent andre.
Baronen tok sine valg. Det må han leve med.
-Hva gjør du her? -Jeg vil ha pengene mine.
Jeg syns du skal gå.
André, ikke bland deg. Din tante og jeg har forretninger vi må avslutte.
Jeg ba deg gå, monsieur Lang. Eller hva du nå heter.
Spatz!
Spatz! Slutt!
Slutt!
Helt siden jeg kom, har du behandlet meg som et skadedyr.
Men jeg har også følelser, vet du. Jeg føler ting, akkurat som du gjør.
André?
André, dette vet du ikke, men jeg var der.
Den kvelden da baronen og din tante kom for å hente deg.
Jeg var der. Jeg så dere.
En lykkelig familiegjenforening.
Fortell ham sannheten.
Det er på tide han får høre hvem tanten hans er.
Kom igjen, si det!
Spatz, slipp ham! Du skal få pengene dine.
-Hva snakker du om? -Vil du fortelle, eller skal jeg?
Da begynner jeg. André, både hun og jeg jobbet for det tredje riket.
Stemmer ikke det, agent Westminster?
Hun hadde eget agentnummer.
Husker du det? Var det F7124?
Var det F7124?
Ja! Ja.
Ja, det var det.
Og hun var en god, liten soldat, ikke sant?
Hun gjorde alt vi ba om,
så lenge hun fikk det hun ville
Hun ville ha den store, viktige parfymen sin tilbake.
Så da kastet hun stakkars baron Vaufreland
til ulvene, slik at dere fikk slippe unna.
Hun klarte nesten å gjøre meg til syndebukk også.
Hvordan gikk møtet?
Du har vel godt med penger nå. Jeg vil bare ha min andel.
-Du skal få penger, bare slipp ham! -Jeg slipper når du forteller sannheten.
Fortell ham alt, ellers dør han her og nå.
Som han burde gjort for flere måneder siden, på kne i gjørmen som en hund.
Kom igjen, si det. Gjør oss stolte. Kom igjen.
-Ja, det er sant. -Gi deg.
Alt er sant!
Ser du? Det var vel ikke så vanskelig?
Jeg skal ha pengene i morgen, ellers kommer jeg tilbake.
Og det vil du ikke.
Og André, ikke vær for streng mot tanten din.
Det er jo bare forretninger.
Det går bra.
Gikk det bra? Jeg er så lei for det.
La meg hjelpe deg.
Hvordan kunne du? Nazistene torturerte oss, de slaktet oss...
Du må forstå at jeg gjorde det for din skyld. For fremtiden vår.
Vår fremtid? Og hva med baronen?
Jeg utnyttet ham.
Han hadde kontakter blant nazistene. Han fikk deg løslatt.
Ikke rør meg.
-Ikke gå. -Jeg orker ikke å være i nærheten av deg.
Vær så snill. Ikke gå. Ikke du også. Jeg er så glad i deg.
Du har ingen kjærlighet for noe.
Og det har du aldri hatt. Jeg tar med meg Gabrielle til Paris. Ikke kom etter.
Uten dere har jeg ingenting. Vær så snill.
Du har pengene dine. Du har alt du noen gang har ønsket deg.
Nei.
André!
Jeg sto her og beundret ditt Maison Dior.
Det er litt overveldende.
Jeg har alltid ønsket meg noe slikt, men dessverre
er jeg ikke født med talent nok.
Du knuste hjertet mitt da du sluttet.
Men det vet du vel.
-Lucien, jeg er svært glad i deg... -Som en farsfigur som blir sittende igjen.
Jeg fikk én eneste sjanse. Førtito år gammel.
Jeg forsto at det å hente inn syerskene ville få konsekvenser, men...
-Du gjorde det likevel. -Har du tatt en avgjørelse?
Det har jeg. Og jeg ville komme hit og fortelle deg det.
Nazistene var våre herrer.
Men nå har vi en ny herre. Penger.
Vi trenger penger for å leve, arbeide og bygge opp motehus.
Og det du har fått til her, Christian, er en fullstendig forvandling
av bransjen vår. En bransje med enormt potensiale.
Spesielt hvis de andre gjør som deg.
Å straffe deg ville ikke bare satt din fremtid i fare,
men hele couturens fremtid.
Derfor har jeg bestemt at du ikke skal straffes.
Takk.
Syerskene trenger de ekstra pengene.
Du kan betale dem mer. Så alt i alt er det bedre for dem også.
Men du blir nødt til å sende noen av dem tilbake til motehuset Patou.
Slik at de kan få kolleksjonen ferdig.
Og du skal betale lønningene deres også.
Det har du åpenbart råd til.
Selvsagt.
Hør på meg.
Det er best å være bevisste på hva vi gjør
i disse avgjørende øyeblikkene i livet, Christian.
Når fremgangen kommer, må du passe deg.
For hva da?
For Christian Dior.
Du har tre dager på deg. Lykke til.
Hvor er Marie? Kom med kjolen.
Jeg vet ikke om denne skal være her.
Kan du snu deg?
Se, denne fallen kan ikke slepe i gulvet.
Denne må løftes to millimeter.
Bar.
Litt skjev. Bare litt der.
Som en helgen.
Amour.
Ja vel. Mine damer, vi kan ikke ha rynker her. Er det forstått?
Jungle.
Scream.
Songe.
Doris.
Longchamps.
Figaro.
Corolle.
Og glamouren. La Fidélité.
Ja?
Riktig bra. Riktig bra, mine damer.
Mange takk. Tilbake til arbeidet.
Det Christian gjorde da han ansatte syerskene, var utilgivelig.
Hvorfor dro du oss hit, Jacques?
Han savner dere.
Jeg ber dere komme på visningen i morgen.
Jeg vet ikke.
Christian har alltid betydd mye for meg. For oss.
Så kom. Se hva han har skapt. Vi bør være der sammen med ham.
Gå hjem. Hvil litt.
Er du sikker på at Jacques kommer?
Ja, han kommer.
Jeg har stor tro på deg, Christian. Uansett hva som skjer i morgen.
Hei.
-Skal du bli her i hele natt? -Jeg får ikke sove uansett.
Hva er det?
Det er så mange følelser, og jeg...
Catherine.
Nå har du alt du har drømt om. Du har suksessen rett fremfor deg.
Bare vent og se. Det blir en stor dag i morgen.
FRANSK POLITI AVDELING FOR ETTERFORSKNING AV NAZISTER
Sverger du på at dette er sannheten?
Ja, monsieur. Dessverre er alt sant.
Holder det du har fortalt, i retten?
Hun bor på hotell Beau Rivage Palace.
I Lausanne i Sveits.
-Mine damer, fort. -Ja.
Takk. Å nei, nei. Tilbake.
Elena, ta imot.
-Nei, nei. Fort. -Vi trenger hanskene.
Hatten.
Alle må konsentrere seg.
Monsieur, madame Zehnacker ba meg si at de har åpnet dørene.
-Vi har ikke hatten. -Den ligger på hyllen.
Vær så god.
Monsieur Dior, kan vi ta siste sjekk?
Hvor er han? Har noen sett ham?
Monsieur Dior?
-Christian. -Ja?
Hva er i veien? Hvorfor er du ikke ute hos modellen? Vi må begynne.
Jeg trenger et øyeblikk.
-Jeg forstår deg ikke. -Uhell ligger til familien.
Du har alltid drømt deg unna med kunst og tegning.
Rømt inn i en fantasiverden. Har du ikke lært noe av mine feil?
-Det er Carmel Snow. -Å, der er hun.
Carmel, så snilt av deg å komme.
Velkommen, jeg følger deg til plassen din. Her er det. Unnskyld.
Livet ditt er så...
Du må skape, Christian.
Christian?
Jeg ville ikke at du skulle være alene.
Jeg har aldri sett så mange...
Vi skal hente mademoiselle Chanel.
Duften du har skapt...
...minnet meg om noe før krigen.
En følelse jeg ikke har kjent på på veldig lenge.
Det er mors hage, er det ikke?
Jeg trodde den var fortapt.
Den har vært inspirasjonen min.
Den er i alt jeg gjør.
Min elskede bror.
Det er på tide å gå.
På tide å vise verden hva du har skapt.
-Jeg beklager, mademoiselle. -Vi skal ta deg med tilbake til Frankrike.
Du skal vitne i rettssaken mot baron Vaufreland.
Tøys. Snakk med advokaten min.
Du må forklare deg om din rolle i det som førte til at han ble tatt.
Din nevø André har forklart seg om din kopling til ham
og ditt samarbeid med nazist-partiet.
Jeg har ingenting å frykte.
Catherine. Jeg er så glad for at du kom.
-Godt å se deg. -Christian har savnet deg veldig.
Unnskyld, mademoiselle, men er du monsieur Diors søster?
Ja.
Lucien Lelong har fortalt så mye om deg.
Det er en ære å få treffe deg. Carmel Snow fra Harper's Bazar.
Vær snill mot broren min.
Forventningene er høye.
Han uttrykker det han bærer i hjertet sitt.
Ja. Det har jeg allerede fått oppleve med parfymen din.
Parfymen min?
Madame Zehnacker fortalte at han valgte navnet for å hedre
den viktigste i livet hans.
Miss Dior.
Det er moren vår.
Nei, kjære deg. Det er deg.
Mine damer og herrer, vi skal straks begynne.
Fem minutter.
Med din første kolleksjon i 1947...
...ga du menneskeheten skjønnhet...
...og lysten til å leve igjen etter andre verdenskrigs grusomheter.
Det eneste jeg har ønsket,
er å designe de vakreste kvinneklærne...
...som noen gang har eksistert.
Er det sant at under tyskernes okkupasjon av Paris,
stengte Coco Chanel atelieret...
...og nektet å designe kjoler til nazistenes koner?
Mademoiselle Chanel hadde sitt eget selskap...
...og hun valgte selv å stenge.
For dem av oss som opplevde krigens kaos...
...fire år med tysk okkupasjon...
...våre mørkeste dager.
Vi har kjent på lengselen...
...etter å overleve.
Folk må få føle igjen.
De må få drømme igjen. De må få leve igjen.
Og vi kan skape en ny verden til dem.
Er du klar, min kjære?
Nei, monsieur Dior.
Ikke jeg heller.
Gå. Gå nå.
Det kreative var redningen for meg.
OG SÅ BEGYNTE DET...
1980-TALLET CAROLINE AV MONACO
Tekst: Trine Haugen