INSPIRERAT AV VERKLIGA HÄNDELESR
Hon är vacker.
Hon borde inte ha dött ensam.
Hon hade dig i sitt hjärta.
Och jag har dig.
Min älskling.
Ja, det har du.
-Vart är du på väg? -Till hotellet. Det är snart lunch.
-Berätta vad som hände med Elsa. -Ingen aning.
När jag åkte för att träffa mina advokater mådde hon bra.
Nej. Det gjorde hon inte.
Hon var förkrossad och utom sig och höll på att packa.
Du minns väl att du sa till henne att du ville att hon skulle ge sig av?
Du ville att hon skulle ge sig av.
Det ville vi båda.
Vad utsatte du henne för?
Inget, jag sa ju just det.
Var fick hon drogerna ifrån då?
Du gjorde henne beroende, inte jag.
Jag hade inget med det att göra.
Det var ditt jobb att ta hand om henne,
-inte låta henne dö. -Jag har inget jävla jobb.
Jag är på väg för att träffa bröderna Wertheimer.
De kommer att ge mig allt de är skyldiga, och du får inte en enda cent.
Jag är en bättre vän än fiende. Det gör du klokt i att minnas.
Jag är inte orolig.
Inte? Och din kära systerson André?
Känner han till dina affärer med nazisterna?
Hur tror du att han känner när han får veta allt
-du har gjort för oss? -Uppdraget misslyckades. Inget hände.
Håll dig borta från honom, Spatz. Och håll dig borta från mig.
Mig kastar du inte ut med soporna.
Skaffa mig mina pengar om du inte vill att världen ska få veta att du är nazist.
Du är precis som jag.
-Vad handlade det där om? -Inget, André.
-Det såg definitivt ut som nåt. -Du hade rätt. Han kan inte litas på.
Han är i knipa och försöker skada mig.
Om förhandlingarna med Wertheimers går bra, får jag tillräckligt med pengar.
Och vi slipper oroa oss för honom eller nåt annat längre.
Oroa dig inte, jag ska alltid skydda dig.
-Det är så mycket att göra. -Silke, tyger.
Jacqueline, kan du hjälpa mig?
Den här fållen behöver rättas till. Merci.
Vi har så mycket att göra och så lite tid.
Madame Zehnacker?
-Zoe. -Jag är här gällande jobbet.
Trevligt att se dig igen. Mathilde visar dig din arbetsstation.
Okej. Tack.
Madame Zehnacker, vi vill inte ta från Lelong.
Vi vill inte uppröra honom i onödan.
Zoe är begåvad. Vi behöver henne.
Monsieur? Får jag visa er justeringarna ni bad om?
Pierre, kjolen, den behöver mer volym. Sy in en underkjol.
Jag borde ha sett det själv, monsieur Dior.
-Okej. -Monsieur?
r doft gör framsteg.
Vi enades ju om att skjuta upp parfymlanseringen
och fokusera på att få klart din kollektion.
Det är viktigt för mig att de lanseras tillsammans.
Enastående. Precis vad jag drömt om.
Förrädare!
-Vem tror du att du är? -Vem skriker?
Monsieur? Du kommer inte undan med det.
Var är han? Var är vår Judas?
Pierre. Pierre, du kan inte bara komma in hit på det viset.
-Så det här är personen du är nu? -Vad pratar du om?
Hur vågar du? Balenciaga och jag erbjöd dig ett par av våra sömmerskor.
Och vi är tacksamma. De räckte inte till.
Så du stal 30 från modehuset Patou? 30!
Och nu får de aldrig klart sin kollektion.
Monsieur Balmain, sömmerskor byter jobb.
-De behövde arbete, vi gav dem det. -Ni tvingar Patou att lägga ner.
Vi erbjöd dem arbete.
De hade arbete. Ni överöste dem med mer pengar. Det är skillnad.
Lelong lär ha nåt att säga om det här.
Lelong vet att jag bara försöker starta min verksamhet. Skickade han dig?
Nej. Jag kom för att varna dig om att du bör förbereda ditt försvar.
Lelong är ordförande i Couturerådet. Han kommer att besluta om ditt straff.
-God morgon, René. -Mademoiselle.
Jag insisterar på en endagsförhandling.
Vi förstår, mademoiselle.
Jag vill inte tala med dem. I själva verket
vill jag genomföra våra förhandlingar från separata rum.
I vilket syfte?
För att vinna.
Gör klart för dem att den nuvarande 1% av vinsten jag får
inte är godtagbart på långa vägar.
De vill inte omförhandla procentenheten.
När de flyttade verksamheten till USA bröt de mot mitt kontrakt.
Hur gick jag från tio till 1%?
Jag accepterar inte den här pojkklubben längre.
Vill de att jag återkallar min stämning,
så måste de ersätta mig för det jag förlorade under kriget.
Och fortsättningsvis vill jag ha ett helt nytt avtal.
Jag ska framföra det till Wertheimers.
Cristóbal.
Min vän.
Tack.
-Tack för att du ville möta mig. -Självklart.
Du bör veta att Pierre är här.
Jag hoppades att han hade gått nu så att vi kunde tala enskilt, men…
Christian. Sen jag såg dig i morse,
har en namninsamling cirkulerat med 20 signaturer emot dig.
Jacques, chéri, en flaska till.
Nej. Det räcker.
Och modehuset Patou begär officiellt
att ditt medlemskap i Couturerådet återkallas.
Menar du allvar?
Jag har inte signerat namninsamlingen.
Ännu.
Hjälp mig lösa det här.
Vilka andra alternativ har du för att slutföra din kollektion?
Jag har inga alternativ.
Jag gör vad som krävs för att skapa vackra saker.
Och vad gör vi andra?
Erbjuder vi nåt annat än vackra saker?
-Nej, självklart inte. -Det säger han inte.
Hör du själv hur löjlig du låter?
Så, Christian, tror du att du ska förändra världen?
Att du är frälsaren? Messias?
-Nu räcker det. -Han har sålt sin själ
-till Bomullskungen. -Pierre, du går för långt.
Kan du sluta dricka?
Nej. Jag firar.
Firar vad? Att du förstör er vänskap?
Nej. Bättre än så.
Carmel Snow har valt mig.
Jag ska bli couturens nästa ansikte utåt.
Så där, då var det sagt.
Är det sant?
Har hon sagt det?
I stort sett.
Vad exakt sa hon?
"Du är mitt val, Pierre." Så sa hon. Duger det?
Så, låt oss skåla för mig.
Och jag påminner er om att jag vann hennes gunst utan att skada mina vänner.
Christian, du behöver inte lyssna på det här.
Självklart inte.
En gång i tiden hade jag välkomnat dina gratulationer
mer än nån annans, men inte nu längre.
-Jag måste gå. Jag har förpliktelser. -Vi måste prata.
Och vad har du att göra som är viktigare än att skåla för mig?
Catherine ska hyllas i dag.
-Christian, vi måste prata. -Jag… Désolé.
Mina herrar, jag har talat med mademoiselle Chanel.
Det här är vad hon begär.
Har hon tappat förståndet?
Vi kan tänka oss att kompensera henne så här mycket för krigstidsvinsterna.
Det är allt! Resten kommer inte på tal!
Vi viker oss aldrig för de här löjliga kraven.
Mademoiselle insisterar också på en endagsförhandling.
Jag befarar, monsieur Wertheimer,
att hon inte godtar mindre än vad vi erbjudit.
Galenskap.
Har hon glömt vad hon gjorde under kriget?
Rena gissningar. Lögner, rykten.
Inga anklagelser har gjorts mot mademoiselle. Faktiskt så…
Varför är vi då här i Schweiz istället för Paris?
-Som jag redan förklarat… -Vi vet nog alla varför.
För att hon vet sanningen om vad hon gjorde.
Vore hon i Paris, så skulle hon få vad hon förtjänar!
Det här är affärer. Vi kan alla skadas av det hon gjorde.
Det är ett skämt! Skandalöst.
Croix de Guerre är en av de högsta militärutmärkelser
vi kan förläna en medlem av de franska styrkorna.
Den delas sällan ut till civila.
Men i dag står vi här med tre franska medborgare
som visat utomordentligt mod då de ställdes inför oöverstigliga odds.
För dem som försvarade vårt land
och utstod fångenskapens kval,
vi är evigt tacksamma för era uppoffringar och er mänsklighet.
Det känns inte rätt att fira. Det känns…
…skamligt, nästan.
Det är inte skamligt. Det lovar jag dig.
Snälla, stanna i Paris. Jag saknar dig.
Jag kan inte.
Paris känns hemsökt för mig nu.
Jag har skapat nåt.
Den kan kanske hjälpa dig lite.
Parfym.
Tack, Christian.
Jag vet att du försöker hjälpa, men jag vet inte riktigt
varför du tror att klänningar och parfymer kan hjälpa mig.
Kommer du på visningen? Den är om fem dagar.
Jag vet att du vill ha mig här med dig för att ta del av vad du skapar,
men jag kan inte.
Jag ska åka till Callian. Göra klart pappas trädgård.
Det är den enda platsen i världen jag vill vara på just nu.
En vecka in i min resa och det omöjliga har hänt.
Paris är en besvikelse.
Eller inte stan, såklart, men min strävan efter att kröna en ny designer.
Alla tror att du redan har valt Pierre Balmain.
Särskilt Balmain själv, har jag hört.
Jag sa i stort sett det till honom. Jag kan faktiskt ha sagt det.
Jag försökte övertyga mig själv.
Men sen vaknade jag tre på morgonen och tänkte:
"Nej, nej, nej. Balmain är bara inte rätt."
Han må vara en tyrannisk barnunge, men han är även ett geni.
Och ändå är det nåt som saknas.
Jag vill ha din uppriktighet, Lucien. Jag har ingen annan.
Balenciaga är frestande, men det finns inget nytt där.
Christian Dior har vägrat låta mig se hans kollektion,
fast Zehnacker lät mig få en skymt.
Käraste, mitt råd är att söka nån annanstans.
Det är inte sannolikt att Dior kommer att vara en del av säsongen.
Hur är det möjligt?
Han använde en del av Boussacs rejäla investering
för att locka de bästa sömmerskorna från de andra modehusen.
Ett klagomål har inlämnats.
Nu tvingas sömmerskorna lämna honom tills jag beslutar
om han ska kastas ut ur Chambre Syndicale.
Kastas ut? Herregud.
Jag trodde att du var hans största förespråkare.
Jag vet.
Jag tycker att klagomålet är småaktigt. Låt mig fråga en sak.
Monsieur Dior anställde sömmerskor för att kunna skapa.
Vad skulle du ha gjort i hans ställe?
-Hej, Carol. -Monsieur.
Jag är så ledsen, monsieur Dior.
Ja, ja.
Kära nån.
-Förlåt, lycka till. -Zoe, vad händer? Vad står på?
-Vi får inte arbeta för er. -Enligt vem?
Förlåt, kära monsieur Dior. Jag beklagar att jag inte får arbeta
-på er underbara kollektion. -Nej… Zoe.
Helvete.
Hörni… Nej, ni behöver inte gå. Ni kan gå tillbaka till…
Du kan inte hindra dem, Christian.
-Vad har hänt? -Det är Balmain och Patou.
De kom hit. De hotade dem.
De får aldrig arbeta igen för nån medlem av Couturerådet om de inte går.
Jag måste ringa Lelong.
Nej. Han sa att han inte kunde tala med mig
eller dig förrän han har meddelat sitt beslut.
Kära nån.
Vårt erbjudande är mer än generöst.
Hon måste visa lite ödmjukhet.
Lite erkännande för lidandet hon har vållat,
Mademoiselle, de har gått med på att kompensera er för kriget
och följa originalkontraktet.
Att återgå till de 10 % av vinsterna ni fick innan allt det här hände.
Det är en väldigt bra uppgörelse.
Kom hit, unge man.
Närmare. Kom hit.
Jag vill inte bara ha en andel av vinsterna.
Jag vill ha en procentsats av bruttointäkten också.
Brutto?
Det är ouppnåeligt.
Vi kan kanske få en högre procent av nettoinkomsten. Men brutto…
Det är allt eller inget, Julien.
Var snäll och framför det.
Ni måste skoja.
Jag tror att vi är klara här.
Nej, nej, nej. Mina herrar, snälla. Jag vet att hon ber om mycket.
Men vi vet alla att rättegången skulle medföra oräkneliga skador för ert företag.
Utan namnet Chanel, är era produkter, ert varumärke,
hela er investering, i stort sett värdelös.
-Låt mig prata med henne. -Nej, nej,
mademoiselle har klart uttryckt…
Vi pratar personligen, annars blir det inget avtal.
Jag ska se vad jag kan göra.
Tyvärr, mademoiselle, men enligt min mening
når vi ingen lösning i dag om ni inte träffar honom.
De kan vänta.
En sån god son.
En sån god broder.
Att driva sitt eget couturehus är en oförsonlig och skoningslös strävan.
Och Christian
har inte själsstyrkan att fatta svåra beslut.
Vill du verkligen riskera allt?
Riskera? Ni får 70 %, jag får nu 1 %.
Jag har inget kvar att förlora.
Jo. Vi har fortfarande ett företag. Ett partnerskap.
Det finns mycket mer som kan gå illa.
Jag har gett er mitt bud. Ni kan godta det eller gå till rättegång.
Se mig i ögonen och säg förlåt.
För vad?
Att du var villig att utnyttja nazisterna för att ta ifrån oss vårt företag.
Våra problem började före kriget.
Jag åberopade de ariska lagarna för att ni inte gav mig nåt val.
Vi blev jagade. Utrotade.
Har du nånsin funderat på…
…vad en kvinna måste utstå för att överleva i denna värld?
Låt mig säga dig. Jag tänker inte be om ursäkt för det som hände.
Jag blev inträngd i ett hörn, precis som ni.
Skillnaden är att jag är van vid det.
Ni män och era krig. Era regler.
Pierre. Du har ett beslut att fatta.
Jag har fått nog.
Vi ses i rätten.
Mademoiselle?
De har accepterat. Två procent av bruttovinsten.
Allt ni begärde. Ni vann.
Grattis.
Snart blir ni en av världens rikaste kvinnor.
God natt, mademoiselle.
Ni borde komma och se själva vad Christian bygger.
Och ni är alla välkomna att komma och se.
Jag är tämligen säker på att det är en hemsk idé att starta eget, Christian.
Han bär på så mycket godhet,
och samtidigt kan han vara väldigt bräcklig.
Blöder du?
Nej, jag…
Jag råkade sticka mig som ett barn.
En novis.
Vi jobbar för snabbt. Vi gör misstag.
Det är oförlåtligt och dumt av mig, och…
Nej. Vi är alla utmattade. Gå och vila. Jag jobbar vidare.
Monsieur, om jag får…
Den är perfekt.
-Och har ni beslutat om namnet? -Ja.
Tack.
Christian, vad tjänar det till?
Du vet att hon inte kommer.
-Hur gick det? -Bra. Mycket bra.
-Fick du tillbaka din andel av företaget? -Ja, och mer därtill.
Vi kan återvända till Paris så småningom.
Paris?
-Tack och lov. Då kan vi hjälpa baronen. -Baronen?
Har du inte hört?
Han ska ställas inför rätta. De lär avrätta honom.
Avrätta honom? För vad?
Kollaboration.
Vi måste åka tillbaka och hjälpa honom.
Vi kan inte åka dit just nu.
Men du sa just att Wertheimers gått med på att ge tillbaka ditt företag,
och med deras stöd måste väl världen veta att du har återupprättat din status,
och vi kan stötta honom.
Nej, det är inte möjligt.
Han räddade mitt liv. Nåt måste vi göra.
Vi kan vittna. Få dem att förstå mannen han verkligen var.
De har friat andra.
Baronen fattade sina beslut. Han måste leva och dö därefter.
Vad gör du här?
Jag vill ha mina pengar.
-Det är dags för er att gå. -André, snälla, kliv åt sidan.
Din moster och jag har affärer att göra upp.
Dags att gå, sa jag, monsieur Lang. Eller vad fan ni nu heter.
Spatz!
Spatz! Sluta, Spatz! Sluta!
Sluta!
Ända sen jag kom hit har du betett dig som om jag vore nån slags plåga.
Men jag har också känslor. Det har jag. Jag känner saker precis som du.
André? André?
André, du vet inte det här, men jag var där.
Den kvällen. Den kvällen när baronen och din moster kom för att hämta dig.
Jag var där. Jag iakttog er tre.
Lyckliga familjen återförenad.
Säg honom sanningen. Säg honom sanningen.
Det är dags att han får veta vem hans moster verkligen är.
Seså, berätta!
Spatz, snälla, släpp honom! Jag ska ge dig dina pengar.
-Vad pratar du om? -Vill du berätta? Eller ska jag?
Okej, jag börjar. André, vi arbetade båda för tredje riket.
Eller hur, agent Westminster?
Hon hade till och med ett agentnummer.
Minns du vad det var? Var det F7124?
Var det F7124?
Ja! Ja.
Ja, det var det.
Och hon var en god liten soldat, eller hur?
Ja, hon gjorde allt vi behövde
så länge hon fick det hon ville ha i gengäld.
Hon behövde sin så oerhört viktiga parfymverksamhet tillbaka.
Så det hon gjorde var att kasta stackars baron Vaufreland
till vargarna så att ni alla kunde göra er vågliga flykt.
Och hon gjorde nästan mig till syndabocken.
Så, hur gick ditt möte?
Du har säkert gott om pengar nu. Jag vill bara ha min andel.
Du kan få den, släpp honom bara!
Jag släpper honom när du berättat sanningen.
Berätta, annars dör han här och nu,
som han borde ha gjort för alla de där månaderna sen,
med knäna i gyttjan, som en hund.
Nå, berätta. Gör oss alla stolta. Berätta nu.
-Ja, det är sant. -Berätta.
Alltihop är sant!
Ser du? Det var väl inte så svårt?
Se till att pengarna finns på mitt konto i morgon, annars kommer jag tillbaka.
Och du lär inte gilla det.
Och André, var inte för hård mot din moster.
Det är trots allt bara affärer.
Såja.
Är du okej? Jag är så ledsen.
Låt mig hjälpa dig.
Hur kunde du? Nazisterna torterade oss, slaktade oss…
Snälla, du måste förstå att allt jag gjorde var för din skull.
För vår framtid.
Vår framtid? Och baronen, då?
Jag utnyttjade honom.
Han hade nazistkontakter. Han säkrade din frigivning.
Bort från mig.
Gå inte.
-Jag kan inte vara i din närhet. -Gå inte, snälla.
Snälla, snälla. Inte du också. Jag älskar dig.
Du älskar ingenting.
Det har du aldrig gjort. Jag åker med Gabrielle till Paris. Följ inte efter.
Utan dig har jag inget. Snälla.
Du har dina pengar. Du har allt du nånsin velat
Nej.
André!
Jag beundrade bara ditt Maison Dior.
Det är lite överväldigande.
Jag ville alltid ha nåt liknande för egen del, men tyvärr
föddes jag inte med talangen som krävs för att förtjäna det.
Du krossade mitt hjärta när du lämnade mig.
Men det vet du nog.
-Lucien, jag älskar dig fortfarande… -Som en far man lämnar bakom sig.
Jag hade en chans. Fyrtiotvå år gammal.
Jag visste att anställandet av sömmerskorna skulle få konsekvenser, men…
-Du gjorde det ändå. -Har du fattat ditt beslut?
Är det därför du är här?
Ja, det har jag. Och jag ville besöka dig för att framföra det.
Nazisterna var våra härskare.
Men vi har en ny härskare nu. Pengar.
Vi behöver pengar för att leva, arbeta, för att bygga couturehus.
Och vad du har gjort här, Christian,
är inget mindre än en fullständig återskapelse
av vår verksamhet. En verksamhet med oerhörd potential.
Särskilt om de andra följer i dina spår.
Att bestraffa dig skulle inte bara äventyra din framtid,
utan framtiden för couture.
Därför har jag beslutat att inte sanktionera dig.
Tack.
Sömmerskorna behöver faktiskt den extra lönen.
Du kan betala dem mer. Så i slutänden är det bättre för dem också.
Men du måste skicka tillbaka några till modehuset Patou
så att de kan slutföra sin kollektion.
Och du ska betala dem också,
vilket du helt klart har råd med.
Självklart.
Hör på.
Det är bäst att vi är uppmärksamma på vad vi gör
i dessa avgörande stunder av våra liv, Christian.
När framgången kommer bör du passa dig.
För vad?
För Christian Dior.
Du har tre dagar. Lycka till.
Marie. Var är Marie? Kom hit med klänningen.
Jag är inte säker på att den hör hemma där.
Vänd dig om, tack.
Fållen här nere får inte släpa i golvet.
Den här måste höjas två millimeter.
Bar.
Lite på snedden. Bara en liten aning.
Som ett helgon.
Amour.
Okej. Det får inte bli några veck här. Förstår ni?
Jungle.
Skrik.
Songe.
Doris.
Longchamps.
Figaro.
Corolle.
Och glamouren, la Fidélité.
Ja?
Mycket fint. Mycket fint, mina damer.
Tack, allihop. Tillbaka till arbetet.
Vad Christian gjorde när han anställde sömmerskorna,
är oförlåtligt.
Varför insisterade du på att vi skulle komma, Jacques?
Han saknar er.
Visningen är i morgon, och jag ber er komma.
Jag vet inte.
Christian har alltid betytt mycket för mig. För oss.
Kom då. Låt oss se vad han har skapat. Vi borde alla vara med honom.
Gå hem. Vila lite.
Är du säker på att Jacques kommer senare?
Ja, han kommer.
Jag tror på dig, Christian. Vad som än händer i morgon.
Hej.
Ska du stanna här hela natten?
Jag kan ändå inte sova, så…
Vad är det?
Jag jobbar på, men känner ingen glädje, och jag…
Catherine.
Du har äntligen allt du drömt om. Du står på tröskeln till framgång.
Du kommer att få se. I morgon blir en fantastisk dag.
FRANSKA POLISENS NAZISTUTREDNINGSBYRÅ
Så ni svär på att ert vittnesmål är sant?
Ja, monsieur. Tyvärr är allt sant.
Håller det ni berättat i domstol?
Ni hittar henne på Beau Rivage Palace Hotel
i Lausanne i Schweiz.
Mina damer, fort, fort.
Ja.
Tack. Nej, nej. Gå tillbaka…
Elena, snälla ta den här.
-Nej, nej. -Inte handskarna.
-Vi behöver handskarna. -Skynda.
Le chapeau.
Fokusera. Fokusera, allihop. Snälla.
Monsieur, madame Zehnacker bad mig framföra att dörrarna nu är öppna.
-…har inte hatten. -På hyllan där.
Så där.
Monsieur Dior, är ni redo för slutdetaljerna?
Var är han? Har nån sett honom?
Monsieur Dior?
-Christian. -Ja?
Vad är det som pågår?
Varför är du inte med modellen? Vi måste börja.
Snälla, jag behöver ett ögonblick.
-Jag förstår dig inte. -Otur är ett släktdrag.
Du kanske borde uppsöka en…
Distraherat dig själv hela ditt liv med konst, tecknande.
-Flytt till en fantasivärld. -Hur många klänningar…
Har du inte lärt av mina misstag?
-Det är Carmel Snow. -Där är hon.
Carmel, så snällt av dig att komma.
Välkommen, jag ska visa dig till din plats.
Det här är… Förlåt.
Ditt liv är så…
…din inspiration. Du måste skapa, Christian.
Christian?
Jag ville inte att du skulle vara ensam.
Nej, jag har aldrig sett så många…
Vi söker mademoiselle Chanel.
Vet du, doften du skapat…
…tog mig tillbaka till en plats före kriget.
Till en känsla jag inte har kunnat känna på väldigt länge.
Det är mors trädgård, eller hur?
Jag trodde att den gått mig förlorad.
Den har varit min inspiration.
Den finns i allt jag gör.
Min kära bror.
Det är dags nu.
Dags att visa världen vad du har skapat.
Ursäkta, mademoiselle.
Vi har instruerats att föra er tillbaka till Frankrike.
Ni ska vittna i rättegången mot baron Vaufreland.
Nonsens. Prata med min advokat.
Ni ska stå till svars för er medverkan i händelsen som ledde till hans gripande.
Er systerson André vittnade om ert samröre med honom
och om er involvering med nazistpartiet.
Jag har inget att frukta.
Catherine. Jag är så glad för att du är här.
-Så fint att se dig. -Christian saknade dig så mycket.
Ursäkta, mademoiselle, men är ni monsieur Diors syster?
Ja.
Jag har hört så mycket om er av Lucien Lelong.
Det är en ära att träffa er. Carmel Snow, från Harper's Bazaar.
Snälla, var välvillig mot min bror.
Förväntningarna är höga.
Han uttrycker det som finns i hans hjärta.
Ja. Jag har redan erfarit det med er parfym.
Min parfym?
Madame Zehnacker berättade att han namngav den som en hyllning
till den viktigaste personen i hans liv.
Miss Dior.
Det är vår mor.
Nej. Nej, min kära, det är ni.
Damer och herrar, vi ska strax börja.
Fem minuter.
Med er första kollektion 1947…
…hjälpte ni mänskligheten att finna skönhet
och livsglädje igen efter andra världskrigets fasor.
Allt jag nånsin velat göra är
att skapa de vackraste kvinnokläderna
som nånsin existerat.
Är det sant att under Tysklands ockupation av Paris,
stängde Coco Chanel sin ateljé
och vägrade designa klänningar åt nazistfruar?
Mademoiselle Chanel hade eget företag…
…och det var hennes beslut att stänga.
För de av oss som genomlevde krigets kaos…
…fyra år av nazistockupation…
…de mörkaste dagarna av våra liv…
…känner till längtan…
…efter överlevnad.
Människor behöver känna igen.
De behöver drömma igen. De behöver leva igen.
Och vi kan skapa en ny värld åt dem.
Är du redo, min kära?
Nej, monsieur Dior.
Inte jag heller.
Gå. Gå nu.
Och för mig, var skapandet överlevnad.
OCH SÅ BÖRJAR DET…
1950-TALET
1960-TALET
1970-TALET
1980-TALET CAROLINE AV MONACO
1990-TALET
2000-TALET
2010-TALET
2020-TALET
Undertexter: Kristina Donnellan