Ni s-a părut ciudat că facem jucării în februarie.
Ne-am gândit: „Jucării în februarie?
De când?”
Numai ce trecuse Crăciunul.
A fost ciudat,
dar apoi ne-am dat seama ce făceam.
Şi ce făceaţi?
- Obiecţie! E relevant? - Se respinge.
Era o jucărie.
Era...
Scuzaţi-mă!
Era o jucărie sexuală.
Numele de familie, vă rog!
- Crăciun. - Prenumele?
Doamna.
DNA CRĂCIUN SOŢIA MOŞULUI
Cum v-aţi descrie relaţia cu reclamantul?
E un elf. Unul dintre elfii soţului meu.
Elfi? Elfuri?
Scuze! Sunt mulţi ca el.
- Scuzaţi-mă! - E în regulă.
Am emoţii.
Eu prefer să rămân în culise.
E în regulă.
Îl cunoaşteţi pe Dodo?
Da.
Suntem cu toţii o familie.
Cel puţin asta credeam.
El şi ceilalţi veneau la cină,
la mici petreceri, la petreceri de Crăciun.
La una dintre petreceri, Dodo a găsit cadoul
pe care a fost instruit să îl producă.
Un strap-on.
El susţine că se afla în casa dvs. pentru uz personal.
Elfii fac jucăriile. Soţul meu le livrează.
Jucăriile sunt responsabilitatea lui.
Iar noi avem răspunderea,
ca pentru oricare alt cadou,
să le testăm noi înşine pentru a confirma calitatea.
A fost plăcerea mea să o testez cu Moşul de Crăciun.
Scuzaţi-mă!
Cum ziceam, eu stau în culise.
E în regulă.
Dodo susţine că elfii sunt puşi să lucreze pe gratis.
Nu pe gratis.
Din dragoste pentru Crăciun.
Ne puteţi împărtăşi ce a spus Dodo la una dintre petreceri?
A spus...
Şi era ameţit, trebuie să recunosc.
El bea cam mult lichior de ouă.
A spus:
„Doamne, urăsc Crăciunul!”
Am fost devastată. Încă nu mi-am revenit.
De aceea a pornit campania asta de justiţie socială.
Urăşte Crăciunul, nu-i aşa?
Spune adevărul!
Nu-mi place Dodo ăsta.
Vrea să anuleze Crăciunul.
Vă interesează serviciul de încorporare?
- Da. - Să renunţaţi la corp?
Vreau să renunţ la corpul meu, da.
Grozav! Să vă spun câte ceva despre noi!
New Solutions Incorporated oferă servicii de modernizare a minţii
şi e certificată de agenţii guvernamentale la nivel naţional.
- Încorporarea... - Scuze, adică de FDA?
Nu, aşteptaţi!
- Daţi-mi voie să termin! - Scuze!
Serviciile noastre vă eliberează de afecţiunile trupeşti
şi de disconfort.
MĂRTURIILE CLIENŢILOR
„Fără corp sunt eu însumi cu adevărat.”
Jonathan R. Brooklyn.
- Pot citi singur. - „Un serviciu rapid şi uşor.
Am plecat simţindu-mă mai bine decât niciodată.” Sam K. Manhattan.
Poţi să-mi schimbi una de 20?
Mi-am comandat nişte găluşte.
Facem asta să ajutăm oameni ca dvs.
să renunţe la povara de a avea un corp.
Doar plutiţi.
Aici scrie că vă confruntaţi cu o afecţiune de piele.
Da, sunt puţin îngrijorat.
Scuze!
Arată groaznic,
dar nu vă faceţi griji!
Chiar nicio grijă.
Nici legat de apartament, fiindcă nu veţi avea corp.
Veţi pluti pur şi simplu.
- Ca o fantomă? - Staţi!
Veţi pluti ca o minte eliberată.
Ştiţi cum vă simţiţi când vă e foame,
sau după ce mâncaţi şi sunteţi balonat?
Da.
Vedeţi?
După ce vă încărcăm, nu mai e cazul.
Trebuie să răspund.
Alo?
Da, aceasta este o bancă reală.
Am primit un apel
- ...legat de contul de economii. - Te ocupi?
Nu ştiu care e...
Totul e în broşură.
- Da. Bună ziua! - Bine.
- Da. - Am nevoie de numele dvs. complet
- ...şi de cont. - Bine.
Vă oferim un tarif redus
de 999 de dolari pe lună,
deoarece sunteţi...
un client preferenţial.
Drăguţ!
Pentru cât timp?
V-am spus. E o bancă reală.
Angajamentul iniţial e zece ani.
Dacă nu mai plătesc, mă pot întoarce în corpul meu?
- Nu. Nu puteţi. - Da...
Nu se poate.
NU E UŞĂ
Scuze! De fapt, întrebarea mea ar fi
dacă îmi încarc conştiinţa în eter,
şi devin o luminiţă pentru o sumă,
în cazul în care nu mai plătesc,
ce se întâmplă cu conştiinţa...
mea?
Asta o discutaţi cu preotul. Nu e treaba noastră.
Pentru a vă înregistra,
ne trebuie cardul de credit,
să-l punem la dosar,
apoi de o copie a dovezii existenţei.
Nu... Staţi!
Trebuie să dovedesc că exist, ca apoi să nu mai exist?
Doar o scanăm repede.
E nevoie doar de dovadă, atât.
Nu o am, pentru că nu o vreau.
- Asta e problema. - Staţi, deci...
Cum aveţi un apartament? Cum aţi luat un împrumut?
Ţi-o cer imediat cum ai ajuns la metrou.
Accesoriul de care nu ştiai că ai nevoie.
Curând, ne va trebui şi la vot.
Opreşte-te din orice ai face şi ascultă acest mesaj important!
Toalete. Dă-te! Înapoi!
Mă doare sufletul să le văd goale,
fără demnitate,
tremurând în frig în timp ce ne înghit zilnic mizeria.
De aceea, mi-am dedicat viaţa confecţionării de rochii pentru toalete.
Fiecare toaletă e o ea. Şi ea trebuie să fie îmbrăcată.
Acum!
Da, sărbătoarea ei preferată e Ziua Recunoştinţei. Cea cu curcanul.
Ea s-a trezit devreme pentru a coace pâine cu cele două fiice urâte ale ei.
Visând la o lună de miere în Hawaii cu un tip pe care nu-l va întâlni în veci.
Ce naiba faci?
Nu fata cowboy.
E privată.
Oamenii mă întreabă mereu:
„Denise, am intrat pe site-ul tău, dar nu am găsit magazinul online.”
Iar eu le răspund: „Nu fi fraier, nu am magazin online!
Ştii asta. Trebuie să mă suni personal acasă.”
Trebuie să soliciţi consiliere.
Atunci, voi veni la tine acasă când te aştepţi mai puţin,
dar când îmi convine mie.
O să am un moment singură cu toaleta ta.
Să-i simt pielea.
Sa-i simt gâlgâielile.
Să o aud cum rage.
Vrea un colac din paiete.
Nu o să doară?
- Dragă! - Nu vreau să mă aşez pe paiete.
„Nu o să doară?” Eşti un idiot.
Pe asta nu o deranjează să fie cealaltă femeie.
Despre ea nu sunt pregătită să vorbesc.
Interesul meu pe acest subiect
a început încă din copilărie.
Am crescut singură cu bunica. Evident că am avut o copilărie fantastică.
Ridică-ţi pantalonii, fată rea ce eşti!
Din cauza ta am o viaţă grea.
Îmi arunc tot rahatul pe tine.
Mulţumesc producătorilor pentru această retrospectivă!
Bine, dar nu creaţi un întreg serial!
Plecaţi!
Toaletele au nevoie de iubire.
Toaletele nu au cerut să fie toalete.
Toaletele trebuie să fie îmbrăcate şi să arate bine.
Dar nu cumva să mă suni să întrebi cât costă, bine?
Fă o programare şi gata!
Noapte bună!
Bibo răspunde la uşă.
„Cancerul de piele... Cât durează până te ucide?”
CÂT DE REPEDE SE RĂSPÂNDEŞTE?
Mulţumesc, domnule! Păstraţi restul!
Ce spui de apartamentul ăsta?
Nu?
Am fost acolo.
Nu, e prea mic. Dar ăsta...
Ce zici?
Bibo, nu te mişca!
„MELANOMUL POATE CREŞTE REPEDE”
Detectez un apel.
Mulţumesc, Bibo!
- Alo? - Julio, putem vorbi?
Acum?
- Putem vorbi? - Nu, scuze, nu tu!
E un moment bun pentru mine şi vreau să-ţi zic...
- Da, eu sunt. - Julio!
- Pot... - Julio?
- Hei? - Bună!
Mama ta a fost un aparat de gătit orez sau un aspirator?
SunetFurios.mp3.
Of, Bibo!
Relaxează-te, e doar o glumă de oameni!
Erau de la club. Cred că au găsit scoica.
Dacă dau de ea, pot face biopsia azi.
- Ţie îţi trebuie un apartament. - Nu.
Trebuie să ştiu cu ce am de-a face.
Şi pot să aflu doar dacă găsesc scoica.
Julio, nu pot să fac asta.
Nu pot să intru în jocul tău.
Îţi aminteşti când eram la facultate
şi credeai că ai hemoragie internă, pentru că scuipai sânge,
dar de fapt nu foloseai aţă dentară?
De ce aduci asta în discuţie?
Nu ştiu ce legătură are cu restul.
Nu e acelaşi lucru. Nu e la fel ca atunci.
E exact la fel.
Mereu faci asta.
Alo? Vanesja.
Bună ziua! Contul dvs. bancar Chase a fost compromis.
Vai, nu!
Nu ţi-am găsit scoica aurie,
dar cred că ştiu unde ar putea fi.
Ai auzit de Foo Foo's?
Nu.
A fost primul şi singurul club pentru hamsteri gay din New York.
Foo Foo's a fost o combinaţie între Studio 54 şi Berghain,
dar pentru hamsteri gay.
A fost singurul spaţiu doar al lor,
unde puteau să intre, să danseze, să se poarte urât
şi să uite de bucla plictisitoare şi nesfârşită a roţilor lor de exerciţii.
La Foo Foo's, vedeai hamsteri în ţinute fetişiste,
cupluri de hamsteri care dispăreau într-o cameră întunecată cu un al treilea
sau certuri din cauza cocainei.
- Unde e? - La naiba! Sunt un prost!
- Dragă, ai scăpat cocaina? - Nu te enerva!
Cel mai uşor făceai rost de droguri în baia de la Foo Foo's.
Unde e? Unde e punguţa?
Am auzit că iubitul tău e toxic. Vrei să ne sărutăm?
- M-au lăsat să lucrez la garderobă. - Alex! Chica!
Bună!
Mă bucur să te văd!
- O haină? - Doar una.
- Costă cinci dolari. - Doamne!
Aş putea cumpăra mai multe
cu banii ăştia.
Foo Foo's a fost deţinut de o regină bătrână numită Pompalino.
A numit clubul după regretatul său partener, Foo Foo,
care a murit de mâna unui copil nemilos de şapte ani
care a uitat să-l hrănească.
Noul lui iubit, un tânăr însetat de putere,
se numea Coco şi avea planuri mari cu Foo Foo's.
Ar trebui să ţinem brunch ziua. Cu mimosas la liber.
- Foo Foo's nu e aşa. - Ar trebui să-l facem un lanţ.
Să deschidem mai multe şi să fim sponsorizaţi de branduri.
- Trage puţin! - Evenimente sponsorizate?
Ar trebui să cerem taxă mare, ca cei care vin să îşi permită băuturile.
- E o idee bună! - Foo Foo era despre familie.
- Familia gay. - Trage o linie!
- Nu mai vreau cocaină. - Să-l invităm pe Antoni din Queer Eye!
Sau pe Anderson Cooper sau Spock.
- Care e Spock? - Dragă, e om.
Cui îi pasă? Oamenii sunt tari. Trage pe nas!
- La Foo Foo nu i-ar fi plăcut asta. - Foo Foo e mort.
Nu am fost implicat în asta, indiferent ce spune poliţia.
O să duc locul ăsta la următorul nivel.
Foo Foo's a devenit a doua zi o drogherie CVS.
Ce trist!
În fine, drogheria hamsterilor
e sub cabina DJ-ului.
Cred că scoica ta s-a rostogolit până acolo.
DROGHERIE CVS
LIBER
- Următorul client? - Bună!
Mă numesc Julio.
Mă întrebam dacă ai găsit o mică...
Mă rog, pentru mine, pentru tine e mare. O scoică de aur cu diamante încrustate.
O scoică?
Da, adică un cercel în formă de scoică cu diamante.
Bine. Chips!
Da, aici sunt.
Ai văzut o scoică din aur cu diamante?
- Da, pot să te ajut. - Da?
Un client
a venit ieri şi a zis că şi-a pierdut puloverul aici.
Am adus obiectele pierdute, iar el a văzut exact ceea ce descrii tu.
- Scoica de aur, nu? - Da.
Apoi, clientul a spus: „Ăsta e puloverul meu.”
- Şi i-am dat-o lui. - Poftim?
I-ai dat-o pur şi simplu...
Nu mai contează. Cum îl cheamă?
Şi unde lucrează?
Bine.
De ce porţi alea?
DIVERSITATE ÎNŢELEGERE AMICIŢIE COMUNICARE
Nu ai voie cu telefonul la şcoală.
Eu...
Nu sunt la şcoală.
Atunci de ce eşti aici?
Aştept să se termine orele, să pot ţipa la un hamster.
Nu-l lăsa să te afecteze!
Sunt bine. Nu...
- Ţi-a plăcut la şcoală? - Nu.
De ce?
Pentru că e un mediu oribil şi opresiv.
Au râs copiii de tine?
Nu.
Pentru că eşti gay?
Poate că era şi ăsta un motiv,
dar nu, eu...
Nu ştiu. Aveam alte priorităţi.
Ce vrei să spui?
Cine eşti tu, Oprah? Nu ştiu.
Nu mi-a plăcut şcoala pentru că părea o competiţie
de „cine se integrează cel mai bine”.
Eu am început pe minus şi n-am mai putut recupera,
indiferent cât am încercat.
Familia mea a moştenit o mulţime de datorii când a murit bunicul
şi a trebuit să ne mutăm ca să evităm recuperatorii.
Nu ne-am permis lucruri drăguţe.
La şcoală, copiii au simţit că ceva nu e în regulă.
„De ce arată maşina ta aşa? De ce sunt hainele tale aşa?”
Până când, în final, am spus: „Ghici ce? Ţeapă!
Nu vreau să mă integrez. Nu vreau ce ai tu.
Nu vreau ce mănânci tu. Nu vreau să arăt ca tine.
Nu vreau să gândesc ca tine.”
Ce, nu am fost invitat la petrecere?
Petrecerea aia nici măcar nu mă interesează.
Nu sunt la poalele piramidei. Nu sunt în piramidă.
Nu pierd cursa, fraiere. Nici nu particip.
Nici măcar nu o privesc.
Sunt aici, relaxat şi împăcat.
Sunt excepţia.
Sunt diferit. Sunt unic.
Sunt... excepţia.
Nu-mi trebuie dovada existenţei.
Am nevoie de propria mea misiune specială.
Pentru mine, toată misiunea ta, tot acest...
labirint în care te-ai băgat,
totul este o diversiune de la realitatea dură,
pentru care, ca noi toţi,
va trebui să sacrifici unele lucruri în care crezi,
o parte din preţioasa ta individualitate
care ţi-a devenit armură în sistemul care te-a rănit.
Va trebui să joci după regulile lui într-o oarecare măsură,
pentru a continua să supravieţuieşti.
Ştii că nu eşti bolnav.
Doar ţi-e teamă să te confrunţi cu zidurile care se strâng.
Ce se va întâmpla după biopsie?
Ce se întâmplă când nu mai ai asta pentru a înfrunta lumea?
O să găseşti altceva care să îţi distragă...
MATEMATICĂ
Figaro?
- Da, ce mai faci? - Dă-mi diamantele!
Scuze, diamante?
Habar n-am despre ce vorbeşti.
Unde e scoica?
Adică puloverul meu?
- E... da. - Unde e?
- Îmi amintesc acum. - Mă bucur. Unde e?
Domnule, sunt încă tulburat după ce am văzut moartea cu ochii.
- Treci la subiect, Figaro! - Bine, relaxează-te!
Am pierdut diamantele
când am avut o întâlnire cu Gura Iadului.
Aşa le spunem toaletelor în cultura mea.
Care-i problema?
Fondurile vor fi virate din Europa.
Alo?
Unde eşti?
Sunt într-o baie de gimnaziu şi caut scoica.
Am veşti grozave.
Tocmai am obţinut clientul.
Servicii de streaming Zappos.com.
Acum fac doar remake-uri şi vor
să adaptezi tu Zâna Măseluţă.
- Ceva distractiv pentru întreaga familie? - Le-am spus deja ideea mea.
Am auzit că sunteţi în căutarea unui film
amuzant, de vară despre Zâna Măseluţă, pentru toată familia.
Îl aveţi.
Ideea mea ar fi o poveste despre dependenţă.
Găsim această zână tânără, singură, tremurând, înfrigurată şi slăbită,
furând monede de la tatăl său, un zân instalator.
Trăiesc într-un copac,
dar, în lumea lor, e o locuinţă.
Mai târziu, aflăm că el fură monedele
pentru a-şi finanţa dependenţa.
Dinţi de om, dinţi de copii.
Zâna moare la sfârşit.
Filmul va face mulţi bani?
Nu, dar...
N-ai devenit producător ca să faci bani.
Cred că vor ceva mai uşor de digerat.
Aşteaptă, steluţa mea! Mă sună cineva.
Vă sun de la bancă legat de nişte poze care au apărut în presă.
Tu din nou?
Bine, acum înapoi la căutarea scoicii!
Doar sunt Vărsător! O să întreb apa.
Eu sunt apa.
Sunt aici, dar şi acolo. Eu sunt apa care se varsă aici.
Eu sunt apa care curăţă aici.
Hidratez totul.
Toaletele mă ameţesc.
Ce ai întrebat? Urmează să devin ploaie.
Da, scoica ta.
Am simţit-o alunecându-mi pe gât.
Prin propria mea fiinţă,
înainte să ajungă în marea mea.
Alo?
Doamne, aştept de patru ore!
- Aşteptaţi, vă rog! - Să nu îndrăzneşti...
Urăsc Halloweenul cu patimă!
Nu mă provoca!
Să-i văd pe copiii ăia scârboşi
cu cozile lor de sirenă false.
Îşi însuşesc cultura noastră.
Da, nu vreau să-ţi văd tenişii ăia mici şi trişti
ieşind de sub fusta ta verde.
Pentru că asta e: o fustă.
Aia nu e coadă.
Dacă vrei să te implici în stil, fă-o!
Şi târăşte-te din uşă în uşă cu coada!
Sau fă-ţi o stâncă din hârtie creponată
şi pune-ţi părinţii să te plimbe cu ea!
Asta e o idee excelentă.
E genială.
- Oare să le facem? - Da, pot face o pagină web.
Pot să creez logoul chiar acum.
Cred că ar trebui să creăm produsul întâi.
O luăm de la capăt.
Nu cumva exagerăm?
De-asta nu duci nimic la capăt.
Sunt cumva prea exigentă?
Nu, doar mă încurajezi, pentru că eşti o prietenă bună.
Chiar eşti o prietenă bună.
Psihologul meu spune că trebuie să renunţ la băut.
Şi al meu spune că trebuie să renunţi.
Mai taci!
Vanesja? Eu sunt.
Alo? Contul dvs. de economii a fost compromis.
Da, suntem banca reală.
- Da, suntem banca. - Destul!
Cine face asta?
Alo?
Bună!
Oscar, 42 de ani, din Brooklyn, New York.
Acesta e visul meu pentru analiză.
Pentru context,
eu şi sora mea deţinem şi administrăm un internet cafe.
Mai mult mă ocup eu. Ea este...
ocupată cu noi proiecte.
Am acumulat multe datorii.
Vara trecută, l-am găsit pe tatăl nostru.
Era leşinat.
Tocmai ce auzisem despre un val de caniculă la radio,
aşa că, fireşte, am chemat o ambulanţă.
La Urgenţe, doctorul mi-a spus că aţipise.
Cu toate astea, am primit factura pentru deplasarea ambulanţei.
Chiar dacă locuim la o stradă distanţă de spital,
am petrecut majoritatea celor 45 de minute căutând o parcare.
În fine...
FEBR. 2023
Datorăm mulţi bani, aşa că Vicky are şi alte activităţi.
Are o franciză pentru chestia asta cu încărcarea corpului.
Vinde produse Clinique şi face înşelătorii prin telefon,
în timp ce eu mă ocup de internet cafe,
care nu aduce mulţi bani.
Pe ecranul computerului meu,
pot vedea ecranul fiecărui client.
În mare parte îşi verifică e-mailurile, îşi plătesc facturile sau se joacă.
Dar trebuie să monitorizez pe oricine se uită la pornografie
sau desfăşoară activităţi riscante.
Aici intervine visul.
În vis...
OCHII TĂI NU MERITĂ CADOURI KRISHA NSFW
...eram aici la muncă, stăteam la birou şi îmi făceam treaba.
Dar de data asta, am văzut de pe ecranul meu
că Vicky se uita la o jachetă de piele.
Jacheta avea un fermoar nefuncţional,
care eram eu.
Părerile clienţilor spuneau:
„Nu cumpăraţi!
Fermoarul nu se deschide, e doar de decor.”
Iar eu îmi spuneam
că doar pentru că sunt un fermoar, nu înseamnă
că sunt şi funcţional.
Aţi apelat linia de asistenţă telefonică pentru interpretarea viselor.
Visul dvs. nu este gata încă. Vă rugăm reveniţi mai târziu!
999 DOLARI PE LUNĂ + DOVADA EXISTENŢEI
Îţi simt gândirea tulburată.
Ce s-a întâmplat, steluţa mea?
Nu pot obţine biopsia,
fiindcă nu am găsit scoica.
Nu pot nici să mă încarc, pentru că au cerut dovada existenţei.
Dovada existenţei?
Nu!
Dovada existenţei e un nou tip de document, la doar cinci dolari pe lună,
care combină toate formele de identificare.
- Bibo, ai funcţie Alexa? - Umilitor!
De asta mă pot folosi.
Există o piaţă uriaşă pentru transsexualitate.
...s-a alăturat guvernului
ca documentul să fie cerut la aeroporturi, chirii, împrumuturi
şi cluburi până la finalul anului,
prin intermediul aparatelor de verificare,
care vor fi instalate luna aceasta în mijloacele de transport în comun.
Pentru a obţine dovada, trebuie să aveţi cazier curat, un istoric de angajare etc.
sau să deveniţi o excepţie.
Excepţie! Asta sunt, o excepţie.
Pentru a deveni o excepţie,
trebuie să dovediţi o trăsătură extraordinară,
cum ar fi notorietatea,
un nume cunoscut precum Beyonce sau Minionii.
Ştiu o slujbă care te poate ajuta să obţii asta.
Dar, dacă o faci,
promite-mi că o vei folosi să-ţi iei un apartament!
Şi nu pentru a renunţa la corp.
- Cum rămâne cu aluniţa? - Am relaţii.
Am putea face biopsia. Ar putea fi un spectacol.
În regulă, care e slujba? Mă bag.
O s-o fac numai ca să nu cedez
în faţa acelui sistem oribil.
O fac indiferent despre ce e vorba.
E o reclamă la un card de credit.
- N-o fac. - E pentru tinerii Cha-Ching.
Trebuie să porţi un costum în culorile curcubeului.
- Şi un sombrero. - Doamne!
Şi să ai maracas.
- Sunt Tito. Vrei să ne-o tragem? - Salut, scumpete!
Două tequila cu sifon, o vodcă cu merişoare şi o apă minerală.
- Fiecare separat. Mersi! - Nimeni nu dansează cu mine.
La mulţi ani! O să mă distrez de minune!
Sunt prea bătrân pentru asta. Nu trebuia să vin.