EN NETFLIX-SERIE
DET HINSIDIGE MED TYLER HENRY
Har du lyst på pasta?
-Ja. Du kjenner meg. -Ok.
-Greit. -Har jeg bedt om noe annet?
Du er så kjedelig. Vil du ha cheddarost på?
Det var det siste jeg skrev.
-Så rart at… Er du klarsynt? -Slutt.
-Du skrev ikke det. -Se, "cheddarost".
-Så rart. -Cheddar. En gåte.
Du er så morsom.
Jeg skulle vært i Stellas bursdagsselskap.
Jeg ble invitert, men det ville jeg aldri gjort.
-Ble du invitert? -Jeg ville aldri dratt.
I år?
-Ja, hun fylte 94 eller 95. -Jøss.
Alle var høflige og inviterte meg.
-Det skjer ikke. -Nei.
Ja. Det er så mye på gang med henne, og jeg vil ikke ha noe med henne å gjøre.
Hele livet, helt til for to år siden, trodde jeg at Stella var mora mi.
Den morderen… Dette vil høres ille ut.
Det er ikke bare det at hun var en morder. Hun gjorde andre ting.
Jeg har fortsatt ikke konfrontert Stella med hvordan hun fikk meg.
Hun fortalte meg én løgn etter den andre.
Jeg trodde hun var mora mi, og jeg vet ikke hvordan hun klarte det.
Hvordan hun fikk meg fra min biologiske mor.
Hvilke løgner kom hun med for å få mora mi til å gi meg bort?
Mora mi ville aldri gitt meg bort til en som er så ond og grusom.
Som barn ble jeg fortalt at mamma satt i fengsel.
Det var ingen hemmelighet. Hun sonet i 30 år,
og hun tilbrakte mye av barndommen min der.
Folk fra fengsel skrev til meg.
De sa: "I Bibelen står det at du skal
hedre din far og mor. Det er feil at du ikke besøker henne
og ikke snakker med henne."
Hun er ingen man holder kontakt med eller tror på.
Ja. Vi feirer jul sammen.
-Ja, vel… -Jeg vet. Det er galskap.
Hun brukte Bibelen til sin fordel,
siterte den og prakket den på barna sine.
Og manipulerte folk på alle måter.
-Hun gikk i forskjellige kirker. -Ja.
Der fant hun sårbare mennesker som hun kunne manipulere.
"Vi trenger penger og ditt og datt." De hjalp henne. Hun tok meg med dit.
-Ja. -Jeg var liten.
Hun tok meg med hjem til dem, og hun visste hva hun gjorde.
Stella er en morder. En svindler. En løgner.
Jeg vet ikke hvor det ender.
Det bare fortsetter. Hun er en dårlig person rett gjennom.
Og dette er det rare. Hun er 94 år, og hun lever fortsatt.
Vet du, Tyler.
-Kanskje hører jeg aldri hva som skjedde. -Ja.
Vi snakker ikke om en som har gjort et par feil.
Vi snakker om Stella,
som har ødelagt andres liv hele livet.
Mamma ble ikke bare et offer,
men en overlevende.
Hun fortjener å få svar på hva som skjedde.
Hvorfor mora ikke kunne beholde henne.
Og hvorfor noen andre tok henne og aldri ga henne tilbake.
En skulle tro at jeg som medium kan ringe på den andre siden
og finne ut hvordan Stella fikk henne,
men det funker ikke sånn.
På et vis er jeg som alle andre i min søken etter svar.
Tyler, jeg vet ikke.
Jeg vet ikke hvor det ender med henne. Kanskje når hun dør.
Jeg må plages med dette hele livet.
Hun kunne hatt et annet liv, men en kriminell ødela alt for henne.
Jeg vil at hun skal kunne avslutte dette kapittelet om det er mulig.
Jeg vil finne ut hva som skjedde med mammas familie.
Jeg vil få svar på noen av detaljene som mangler.
Sammen tror jeg vi kan helbredes
hvis vi ser på tingene som de er,
uten skam, og gjenopplever dem.
KAPITTEL 2 KJÆRE MAMMA
Veien er humpete.
-Fy søren. Dette er… -Kjære vene!
-Så du det? -Fy faen!
-Det kaller jeg bratt. -Jøss.
Jeg burde kjørt.
Jeg trenger ikke å si hvordan du skal kjøre,
for når den dagen kommer,
når du får førerkortet, blir du en god sjåfør.
Føles det ikke som du kjører?
Men du kan ikke navigere, for du ser knapt noe foran deg.
Jeg tror jeg må lese mange i dag.
-Jeg har kontakt med ulike grupper. -Jaså?
Jeg har kontakt med en bestemor
som jeg føler har levd et fullstendig liv,
og bestemte selv når hun skulle gå bort.
Hun dro når hun selv var klar for det.
Interessant.
Vi får se om det skjer i dag.
Jeg har en overraskelse.
Jeg har en elev
som jeg underviste for lenge siden.
Han har hatt stor innflytelse på livet mitt, og jeg på hans,
og det er så bra. Dere skal få treffe ham.
-Jøss. Kommer han helt hit? -Ja.
Vennene mine tror at vi skal
filme en serie om hvordan det er å være lærer,
og jeg har ikke sagt noe til noen.
-Var han eleven din i San Diego? -Nei, i Hanford.
Hanford. I gamle dager.
Greit.
-Dette er råflott. -Ja.
Dette føles veldig…
-Råflott? -Nei, velstående.
-Greit. -Greit.
-Lykke til med lesningen. -Takk.
Vil noen ha drikke? Iste eller…
-Gjerne det. -Ja?
-Ja, takk. -Takk.
-Corey er grei. -Jeg elsker det.
-Mulighet til å spise. -Ikke sant?
Hallo!
-Herregud! Er du eleven? -Hvordan går det?
Hun fortalte oss nettopp om en elev.
-Jøss! Herregud! -Trish, eleven din er her!
-Hei! Herregud! -Så rart! Så gøy.
Hva?
-Du store! -Hei!
-Kjenner du ham? -Nei.
Han er Hollywood Medium, Tyler Henry.
Det visste jeg ikke!
Det er så godt å se deg.
Jeg har hatt lyst til å møte deg i et år.
Ja. Jeg tenkte: "Å!"
-Nå skjer det. Herregud! -Det skjer.
-Han overrasket meg. -Herregud.
-Ja! Kom igjen. For en utsikt. -Så…
-Hei! -Hei!
-Hvordan går det? -Bra. Med dere?
-Så utrolig. -Vi sitter og spiser.
Ingen fare. Fint å treffe dere.
-Takk! -Se på deg, Core.
-Jeg er den klønete vertinnen. -Supervertinnen.
Dette er så surrealistisk.
-Ja. Hei, skatt. -Så morsomt. Går det bra med dere?
Ja!
-Bra! Så fint å være her. -Overraskelse!
Du greide å overraske en synsk person, så bra jobbet.
Greit. Så.
Jeg har ikke sett deg på lenge, så jeg tenkte…
De betyr mye for meg og du betyr mye for meg,
så jeg tenkte: "Før dem sammen."
Jeg ville se om de ble overrasket…
Ja. Vi er overrasket.
Hvis du kunne lest dem, ville det vært…
Absolutt.
-Vi har snakket om det… -Hun spurte.
-Vi har snakket om dette i årevis. -Ja, og jeg tenkte: "En dag."
-Jeg tenkte: "Vi gjør det nå." -Absolutt.
Nå skjer det. Jeg gleder meg.
Jeg trodde aldri dette ville skje.
-Jeg vet det. -Ja.
Har du hatt en lesning før?
-Noe sånt? -Nei.
Greit.
-Har du det? Greit. -Litt.
Jeg oppdaget evnene hans
i mattetimen min.
Tyler satt bakerst i rommet.
Han var stille, og jeg tenkte: "Bli kjent med ham."
Du vet når du sier: "Jeg skal bli kjent med ham."
Så ble svigermoren min veldig syk.
Hun lå på sykehuset.
Datteren min ringte meg og sa:
"Mamma, du må sende Joshua og Della hit."
Jeg sendte ungene den kvelden.
De kjørte nedover til sykehuset.
Hun døde, og Kiki ringte meg og sa: "Hun er borte.
Det var rart, for hun så ikke bra ut."
Etter hun døde, sa hun: "Det var som om hun kunne løpe."
Hun så annerledes ut.
Jeg dro på jobb, gikk inn i klasserommet
og prøvde å undervise, og endelig ringte klokka.
Barna gikk ut, men Tyler satt fortsatt ved pulten.
Han sa: "Miss Camp, får jeg prate med deg?"
Jeg sa: "Ja. Hva vil du prate om?"
Han sa: "Jeg vet ikke hvordan du vil ta det,
men jeg har en beskjed til deg."
Jeg sa: "Ja?" Han sa: "Lorraine ville at jeg skulle si
at det er lov å gråte."
Jeg mistet beherskelsen.
Jeg begynte å gråte. Han sa: "Det er lov å gråte,
og hun takker deg for at du sendte barna ned til henne."
Jøss.
"Hun føler seg bedre, som om hun kan løpe."
-Jeg så på ham og bare… -Jøss.
Jeg bare…
Det var sterkt.
Det var stort. Det var det jeg trengte å høre.
Du sa: "Auraen din var annerledes."
Jeg sa: "Jøss! Hva er det som skjer?
Jeg trodde på ham, fordi ingen kaller henne "Lorraine".
-Ingen. Alle sier "Nan". -Ja.
-Eller "Della". -Ja.
Som tenåring var Tyler veldig stille og holdt seg for seg selv.
Hver dag spurte han: "Hvordan går det med deg?"
Nå skjønner jeg hvorfor han var så stille.
Han mottok så mye informasjon hele tiden.
Han er spesiell, og han har gjort meg til et bedre menneske.
I dag kan jeg få kontakt med hvem som helst.
Under lesninger blir ofte både levende og avdøde anerkjente.
Jeg må prøve å finne ut hvem som har dratt og hvem som er her,
og hva budskapet er.
Av og til jobber jeg også med gjenstander.
Noen har med seg ting, andre ikke. Har dere det?
Jeg visste det ikke, så jeg tok ikke med noe.
Jeg tok med en ting da jeg hentet drikke og så du var her.
Har du det her nå?
-Jeg har den på fingeren. -Kan du legge den der?
Vi er morsomme.
-Jeg holder den i hånda. -Greit.
Jeg får se hva jeg mottar med denne. Jeg tar dere etterpå.
-Forhåpentligvis. -Greit.
-Vi får se hva som skjer. -Jøss.
Jeg oppretter kontakten.
Jeg tar gjennom folk én etter én.
Greit. Ok.
Ja.
Jeg vil snakke med deg om din mors side av familien,
sånn som jeg oppfatter det. Dette er interessant.
De vil jeg skal snakke om en rekke lærere,
og det føles som det er gjennom flere generasjoner.
Jeg ser tre, så vet du om minst tre generasjoner?
-Ja. -Bra.
Jeg har en dame her.
Jeg har bedre kontakt med din mors side enn din fars.
Det er sånn jeg oppfatter det.
Hun er her. Hun er iherdig.
Jeg må snakke om mora di, som gir meg en levende følelse.
-Greit å huske. -Ja.
Greit.
Jeg må fremheve mora hennes. Er det denne du vil høre fra?
-Jeg ville bare sjekke. -Uvirkelig.
-Jeg elsker det. -Hun viste meg noe rart.
Dette er rart. Det føles som om hun levde et langt liv.
Jeg føler ikke traume eller at det skjedde for tidlig.
Det er en vits om å "Holde ut til jeg blir 100."
-Hun greide det nesten. -"Jeg skal bli 100!"
Hun greide det ikke.
-Det var nære på. -Nesten.
Det jeg oppfatter,
det er at hun fremhever en rekke ting.
-Hun viser meg Eiffeltårnet. -Hun er fra Paris!
-Utrolig! -Det er et bilde.
Det er et bilde av henne foran Eiffeltårnet…
Herregud, ja.
Det er fremhevet
-en trekantet form. -Herregud.
-Ja. -Jøss. Fra Paris.
Hun er derfra.
-Utrolig. -Så rart.
Veldig bra. Greit.
Hun tar opp flere ting. knyttet jentene sine.
-Hadde hun mer enn én datter? -Ja, to.
Det er to steder. Når vi snakker om døtrene,
viser hun meg én her og én der.
-Østkysten og vestkysten. -Adskilte.
-De nevner Florida. -Tante bor der. Datteren.
-Jeg er Tyler, tante, Florida, rart. -Jøss!
Hun anerkjenner en følelse av at døden var planlagt.
Det føles som hun holdt igjen og døde når hun var klar for det.
Hvis noen har sagt: "Jeg lurer på om hun holdt igjen,"
så gjorde hun det.
Hun ventet på at barna skulle ta farvel.
Så døde hun. Det var planlagt.
-Hun legger vekt på det. -Ja?
Hun sier: "Jeg visste at det ville skje.
-Det føltes som jeg hadde kontroll." -Ja, hun hadde det.
-Så fantastisk. -Du har helt rett.
-Du skal få tilbake denne. -Takk.
Jeg får kontakt…
-Dere må ta… -Sikker?
-Ja. Kos dere. -Takk.
Nå skifter jeg gir.
Så tar vi det derfra. Dette er interessant.
-Det blåser! -Ja visst.
Jeg ser ut som Beyoncé med vinden i håret.
Så…
Ja.
Skal vi snakke om et tidlig dødsfall?
Dette føles mer traumatisk for deg.
Noen døde for tidlig.
Selv før middelalderen. Så vi snakker veldig tidlig.
Dette personen har mye angst.
Det betyr at de nøler med å snakke om døden,
fordi den inntraff på en traumatiserende måte.
Det legges vekt på oppdagelse og å se et lik etter noen har dødd.
Det er fokus på at det ikke skal være traumatisk
for de involverte.
-Ja. -Men det er en greie.
Det handler om når vi ser noen etter de har dødd.
-Dette skjedde for tidlig. -Ja.
Det er tøft å snakke om det, for det føles som…
Det er det nok.
Det var situasjoner hvor
de ikke fikk sjansen til å ta farvel.
Når det skjer, er det en sjanse til å ha et siste møte,
men det skjedde ikke. Rimer det?
Ja, det er nok Travis, vennen min.
Ja.
En av våre beste venner prøvde å få tak i ham uten hell.
-Ja. -Han våknet ikke.
Han hadde hjerteproblemer. Vennen vår fant ham i senga.
-Det stemmer. -Han greide ikke å vekke ham. Det var…
Ja.
Jeg har ikke ord.
Han sier nesten unnskyld for at det skjedde.
Det er vagt. Han legger vekt på en følelse av…
Dette er helt tydelig, av fred.
-Han har en ekstrem mental klarhet. -Det elsker jeg.
Jeg tror nok at før han døde var han kanskje ikke helt klar.
Det er sånn jeg vil si det.
-Ja. -Han anerkjenner klarheten nå.
Han sier: "Jeg har det bra."
-Han er her. -Flott.
Ja, og det er ekstra tragisk, for det føles som
han døde da ting var…
På vei opp.
-Han hadde jobbet for å komme dit. -Ja.
Ja. Og han hjalp mange på reisen,
så det var derfor alle ble så tatt på senga.
Han fikk frem det beste i alle.
Sånne er så spesielle.
Det er utrolig.
-Du fikk juling. -Ikke sant.
-Det går bra. -Vennen.
Det føles bra.
Jeg kan si det videre til familien hans.
Han har tre døtre. De elsket ham. Alle elsket ham.
Travis hjalp meg med å forandre meg og bli personen jeg var ment å være.
Han var som en storebror når jeg virkelig trengte det.
Greit.
Mens jeg rablet og konsentrerte meg, følte jeg at jeg må snakke med deg.
Jeg må snakke om mora di.
Og det er litt komplisert. Du skal vite at hun har det bra.
Hun har lært mye siden hun døde
om hva hun kunne gjort annerledes.
Jeg tror at vi gjør det vi kan med det vi har fått utdelt.
Jeg føler at det hendte
at hun ikke kunne se eller innrømme at hun tok feil.
At hun kunne gjort ting annerledes.
Måten dette oppleves på,
er en følelse av: "Jeg skjønner det nå. Unnskyld."
Du måtte godta unnskyldningen du aldri fikk.
-Jøss. -På en stor måte.
Hun vil si unnskyld nå, for hun så det ikke da hun levde.
-Jøss. -Ikke helt.
Hun ser det nå.
De gangene du følte at du trengte en mor mer enn noe annet,
hadde hun begrenset evne til å være det.
Til å gi deg det.
Det føles som hun sier: "Jeg forstår det nå,
og jeg er lei for det."
Hun har masse kjærlighet for deg.
Hun skulle ønske hun ikke hadde hengt seg opp i detaljene.
Hun er stolt av måten du håndterer barna dine på
og at du ikke gjør samme feil.
-Hurra! -Så vakkert.
Hun føler at du er den beste datteren hun noensinne kunne ha hatt.
Hun har innsett mye siden hun døde.
Det er det vakre med at folk tar kontakt. De ser en forvandling
og hva de kunne gjort annerledes. Hun er lei for det.
-Takk. -Ingen årsak.
-Kjære vene. -Nå fikk du juling.
-Du fikk virkelig juling. -Men det føles bra.
Bra. Dette er en frigjøring. Det er målet.
-Det handler om det. -Avslutning.
Vi hadde et veldig rart forhold.
Det var bare meg hun misbrukte.
Jeg forsto aldri hvorfor.
Selv da hun døde
gråt jeg, fordi jeg tenkte: "Jeg får ingen unnskyldning."
Det er ganske sjokkerende.
Mange visste det ikke.
-Det var nesten som Kjæreste mamma. -Ja.
-Livet jeg hadde med henne… -Ja.
-Men jeg er glad hun føler seg bedre. -Ja.
Hun tar på seg ansvar i unnskyldningen, og det er det viktigste.
Det er sjokkerende. Jeg har smykket hennes i bilen.
Jeg tok det ikke med inn.
Jeg visste ikke om jeg ville ha kontakt med henne.
-Ja. -Hun måtte det.
Det høres ut som det trengtes, og det er greit.
Du er en velsignelse.
-Det har du alltid vært. -Du er en velsignelse.
Jeg hadde det vanskelig på highschool. Jeg måtte slutte tidlig.
Takket være deg kom jeg meg ut av det miljøet.
Highschool var grusomt for meg.
Det kom faktisk til et punkt hvor jeg vurderte å ta livet mitt.
-Jøss. -Jeg hadde ikke støtten jeg trengte.
Det føltes som…
Når du er tenåring, er ting så mye større.
Var det ikke for deg, hadde jeg ikke vært her i dag,
for å være helt ærlig.
Støtten du ga meg og kjærligheten du viste meg.
Du var mye mer enn en lærer for meg.
Tiden på highschool var kjempevanskelig.
Jeg ble plaget og mobbet. Jeg var et medium og homofil.
Jeg var enebarn, så jeg gjorde som jeg ville.
Jeg fikk blandede reaksjoner på skolen,
og det var en vanskelig tid i livet.
Det var tøft for min mentale helse og velværet.
Jeg gruet meg til skolen.
Jeg forteller alle om deg og at én lærer kan ha innvirkning
på hele livet, fordi de kan redde livet ditt,
uten at du innser det. Jeg håper du vet
at var det ikke for deg, ville jeg ikke sittet her i dag.
Du rakte ut en hånd da jeg trengte den mest.
Takk.
Kjære meg. Jeg kommer til å gråte i bilen.
-Jeg vet det. -Dette er bra.
Det var hyggelig å treffe dere.
-Takk for i dag. -Greit.
Det har vært spesielt. Ja.
-Greit. -Takk.
-Ha det bra. -Ha det!
Ha det!
-Det var spennende. -Jeg vet det. Hvem ville trodd det?
Han er så søt.
-Det var intenst. -For en søting.
-Jeg vil ringe mamma. -Ja.
-Jeg dør. -Galskap.
Jeg har tenkt på alle jeg skal ringe.
-Travis' familie vil… -Rart, ikke sant?
De blir kjempeglade.
Tyler kunne ikke ha visst det.
-Stor klem. -Stor klem.
-Tusen takk. -Bare hyggelig.
-Det må stekes lenger. -Jeg vet det.
Jeg har gjort dette lenger enn du har levd.
Kom igjen. Kan du steke bacon?
Han kan å koke egg.
Jeg burde ha lært ham det.
-Sikkert. -Ting jeg ikke gjorde.
Jeg trodde jeg var en god mor.
-I stedet for å lære ham å leve… -Gjorde du meg avhengig.
Jeg varmet buksene hans i tørketrommelen da han gikk på barneskolen,
så de var varme da han dro på skolen.
Nei!
Er Theresa en åndelig veileder på jorda?
Jeg vet ikke. Hun kan skrive det på CV-en.
Når jeg blir overveldet, trenger jeg hjelp fra andre.
Jeg snakker med mamma. Hun gjør meg sprø, men hun er super.
-Du må dra senest 09.15. -Jeg skal skynde meg.
-Håret er fint. Har du sprayet det? -Jeg har dine gener.
Skal jeg væte håret ditt?
-Eller gjør du det? -Nei. Jeg trodde du…
Hvem snakker du med når hun gjør deg gal?
Når mamma gjør meg gal, snakker jeg med Clint.
Fin tiedye du har.
-Så fin. Jeg er svett. -Du er svett.
Jeg er alltid svett.
Undertøyet har sklidd opp.
Det skal ut på eventyr. Det skal på roadtrip.
Det er ikke reisen. Badet er ekkelt.
Det er de ekte tingene, ikke sant?
Så gjør han meg gal, og da liker jeg å være alene.
Nei, jeg har Nanci.
Talent. Au! Takk, Nanci.
Så bæsjer hun i trappa.
Jeg er tilbake til Clint. Det er som en trekant.
-Stedet… -Ja.
Vi skal til Sunset Boulevard.
Ja, og vi kjører dit.
-Jeg har litt… -Vi tar den…
Mange leveranser, jeg mottar ikke mye.
Du er her ofte. Jeg sa: "Hva?"
-Kommer det noe? -Føler du noe?
Hei!
Bestillingen er her. De har ekstra i dag også.
-Flott. Tusen takk. -Ingen årsak.
Jeg har jobbet med Project Angel Food i fire eller fem år.
Hvordan går det?
Jeg er så spent!
Så bra. Du får tre poser i dag.
Det føles som livet er definert av å prøve å hjelpe folk.
Hovedmåten er lesninger, men det føles fint på andre måter også.
Takk for at du gjør dette for oss.
Ja, bare hyggelig.
Tyler!
-Hvordan går det, Brad? -Bra.
-Godt å se deg. -Hvordan var leveransene i dag?
-Fantastisk. Jeg er takknemlig. -Flott.
-Jeg ville snakke med deg. -Hvorfor?
-Fint å se deg. -Hyggelig.
Ja. Dette er litt rart.
-Mora di. -Ja.
Kan vi snakke om dette?
-Ja. -Er du åpen for det?
-Ja. -Greit.
Det hjelper at folk vet om lesningene på forhånd.
En overraskende lesning kan være veldig overveldende.
Det kan gjøre dem lukket, så jeg pleier ikke å gjøre det.
Jeg foretar ikke lesninger på matbutikken.
Man vet ikke hva folk tenker, men det føles som han trengte det.
Vi må foreta en lesning.
-Greit. Det er ikke noe stort. -Greit.
Det føles greit, men jeg må fremheve mamma.
Jeg føler at jeg må snakke om barna, og en følelse av at de blir passet på.
Det var en anerkjennelse i måten det kom på.
Jeg ser en gutt.
Hun vil at det skal bli kjent. Hun omfavner gutten.
Hun rakk ikke å treffe ham i livet,
men hun anerkjenner ham og viser meg
at hun omfavner, klemmer og elsker ham.
Hun er stolt over hvordan du har håndtert familien,
skapt en familie og funnet en familiefølelse.
Dette er interessant, men jeg må fremheve at hun er stolt av deg,
og også partneren din. Er du gift?
-Ja. -Hun vil kalle ham sønnen sin også.
Du skal vite at i dag,
sånn som jeg ser det, omfavner hun ham.
Mora di avgir en følelse av familie,
og jeg ser familien og gutten. Jeg vet ikke hvorfor,
men det er en følelse av omfavnelse,
og av at hun blir anerkjent av historiene du forteller ham.
-Ja. Det er så… -Du fører arven videre.
-Ja. Takk for det. -Ja.
-Mora mi… -Ingen årsak.
Da mannen min og jeg startet prosessen med å adoptere sønnen vår,
da jeg snakket med henne om det, sa hun:
"Jeg vil ikke snakke om dette. Hvorfor gjør dere dette?
Det er ille nok at du er homofil."
-Ikke sant? Å få en sønn. -Ja.
-Så døde hun plutselig. -Ja.
Og så mange år senere… Sønnen min er 13 år.
-At hun anerkjenner… -Og omfavner ham.
-Og omfavner ham… -Ja.
Den siste uka har Gabriel spurt om å høre historier,
så jeg har fortalt ham historier
min energiske, vakre, fargerike mor.
Jeg setter pris på det, Tyler.
Klemmen er fra henne. Det skal du vite. Hun er stolt av deg
og måten du har håndtert alt på. Folk vokser når de dør.
Vi ser ting annerledes.
Hun er så stolt av familien du har skapt.
-Takk. Jeg er også stolt. -Bra. Det skal du være.
Mamma aksepterte aldri helt at jeg er homofil.
-Akkurat. -Hun prøvde.
Hun hadde gode hensikter.
-Hun prøvde. -Ja.
En av de siste gangene hun møtte med mannen min,
satte hun seg ned og pratet med ham og gjorde sitt beste.
Hennes godkjenning har alltid betydd så mye for meg.
At jeg får høre etter så mange år at hun er her,
og at hun ser på. At hun er stolt av familien jeg har skapt.
Nettopp. Det er vakkert.
-Det betyr så mye. -Så bra.
Jeg forventet ikke en lesning i dag.
Tyler har en utrolig gave,
og at han kan dele sin kjærlighet og godhet med andre via gaven,
det er helbredende. I dag føler jeg meg helbredet.
-Ha det. Takk. -Ha det.
-Først trenger vi en bolle. Gir du meg en? -Ja, to sekunder.
Er dette 20 x 20? Ja.
Nå innser jeg at jeg burde barbert nakken.
Den er hårete, men se. Har jeg hårete nakke?
-Er det ille? -Ikke så ille.
-Ikke så ille? -Det kunne vært verre.
En fjerdedels kopp vann.
Hva betyr en fjerdedel?
En fjerdedels kopp. Denne, tror jeg. Koppen er…
Den er slitt av. Dette er en fjerdedel.
Det ble for mye.
Akkurat en fjerdedel. Vent, det er ikke det.
-Jeg tok en halv. -Det er en halv. Bra at du ikke…
-Baking er vanskelig. -Vil du knekke egget?
Ja. Hvor skal jeg… hvor?
Faen. Kom igjen, lille kylling.
-Hva spiser de? Er det hardkokt? -Trenger du hjelp?
-Du knekker det ikke. -Gjør det du.
Dette greier jeg.
Hva skjer om du brenner brownien?
Den får kanskje en Michelin-stjerne,
men av dekktypen.
-Førtien sekunder? -Minutter.
Vi kan stirre på hverandre i 45 minutter.
-Og snakke om følelsene våre. -Førti minutter.
-De sier til par… -Du kan gjøre en lesning.
Det er én måte å se det på.
-Hallo? -Hallo.
Hei.
Sendte du meg egenerklæringen?
-Ja, jeg sendte min. -Greit. Det står: "Mulig kriminell."
Han har kriminelt rulleblad.
-Hallo. -Hallo.
-Jeg må vel se på deg? -Ja.
Jeg heter Robin Martinelli, og eier Martinelli Investigations.
Jeg er privatetterforsker i Georgia og Alabama.
Jeg jobber med straffesaker og sivile saker.
Barnefordeling, utro ektefeller, savnede, drap og sexforbrytelser.
Han har ubetalte regninger og krav.
-Jeg må ringe deg tilbake. -Greit.
Greit. Ha det.
-Står til? Jeg heter Tyler. -Hyggelig å treffe deg.
-Heather. -Robin Martinelli.
-Tyler. -Hyggelig å treffe deg.
Tyler er her for å hjelpe meg og selskapet med å finne spor
eller følelser knyttet til to av sakene mine.
Jeg ville bare si
at da jeg så deg på TV med stjernene,
håpet jeg, som privatetterforsker og for sakene mine,
med deg som er så ung, energisk og lidenskapelig,
at vi kunne bruke det i sakene mine,
uoppklarte og nye saker. Det hadde vært til stor hjelp.
Klart det. Jeg hjelper deg gjerne.
Jeg har ikke kontroll over hva som kommer.
Inntrykkene kommer sterkt gjennom,
og da følger jeg etter dit jeg blir ledet.
-Ja. -Ja.
Vanligvis kan gjenstander hjelpe.
Av og til kan de skape en forbindelse.
Du må ikke ha noen, men det…
Jeg har ingen gjenstander. Jeg har saksmappene deres.
Akkurat. Ok.
Begge sakene står helt stille.
En sak er gammel, den andre er nyere.
Mens du snakker, uten å si for mye,
er det et spørsmål i minst én av sakene om noen er i live eller ikke?
Ja.
-Er det én av de to? -Ja.
Jeg skal rable litt.
Det gir oss en vinkling på
hvor vi skal. Vi har to saker.
-Ja. -En er eldre.
En er nyere.
Jeg skal prøve å skille de to,
men vent litt.
Bare gi meg et øyeblikk. Greit. Med de nyere
får jeg ikke kontakt med noen ånder.
Jeg må fremheve en kvinne, men det er ingen indikasjon
på at personen er avdød. Jeg må være tydelig.
-Det kan hende. -Vi tror ikke det.
Akkurat.
Jeg skal gi det litt tid.
Det er annerledes å lese en saksmappe
enn noen som har mistet en som sto dem nær.
Som medium snakker jeg med de døde.
Er hun ikke død, så må jeg bruke en annen evne
kalt fjernsyn.
Dette får jeg gjennom min egen intuisjon.
Jeg får følelsen av at personen var redd for å snakke.
Fjernsyn er at man mottar intuitive inntrykk,
vanligvis om en situasjon, et sted eller en person.
Uansett går det gjennom de mentale evnene
som tilskrives klarsynthet.
Man får klare, mentale bilder som maler et bilde
av noe som er ekte og eksisterer.
Det føles som jeg må nevne
en manglende bevissthet rundt denne saken.
Saker hvor minoriteter er underrepresenterte,
eller man underrepresenterer bevisstheten om at de er savnet.
Den nyere saken gir meg en følelse av at noe er underrepresentert,
sånn som jeg ser det. Dreier saken seg om en minoritetsperson?
Akkurat. Dette er interessant.
De ber meg snakke om en referanse til aliaser,
ulike navn, å være kjent som noe annet.
Jeg vet ikke om det er av kriminell betydning,
eller om det bare er et kallenavn.
Er det noen aliaser? Bruk av ulike navn?
-Ja. -Det er en viktig del av saken.
-Greit. -Det er veldig viktig.
Det er et stort spor, for hun har et uvanlig navn.
Er det noe annet, må jeg finne henne på en annen måte.
Er det sånn at man har sett på telefonen hennes og Internett?
Vi vet om det, men vi har det ikke for hånden.
Nettopp. Det er noe digitalt
som kan fortelle oss hva som har skjedd med henne.
Se på de siste tekstmeldingene.
Hun levde veldig digitalt.
-Det er mye der. -Akkurat.
Jeg får en følelse av dokumenter.
Denne personen har slitt med mentale helseproblemer.
Det er ikke nødvendigvis en diagnose. Det føles ikke helt tydelig.
Dette gjør det vanskeligere,
fordi det føles som personen ikke var klar i toppen, og det ble verre.
-Hun var innlagt på psykiatrisk. -Akkurat.
Ja, hun var det.
Hadde hun fått en diagnose, eller var det første gang?
Nei, og hun slapp nettopp ut.
Akkurat. Jeg føler at det er mer enn psykiatriske problemer her.
Det føles som: "Fortiden hjemsøker meg."
Det rare er at jeg får en følelse av at hun ikke er alene.
Det er ikke en situasjon hvor man går ut i skogen og dør.
Det er ikke sånn.
-Jeg fatter ikke at du sa det. -Ja.
Hørte du hva du sa?
Du tror ikke hun gikk ut i skogen.
-Ja. -Og døde.
Fordi hun prøvde å gå ut i skogen og dø.
-Akkurat. -Men hun gjorde ikke det.
-Nemlig. Vet vi hvorfor? -Ja.
-Da er vi på riktig spor. -Ja, vi er det.
Hun dekket tingene sine med gjørme.
Jeg skal skrive ned noe privat
som jeg ikke vil ha på kamera, men som du kan lese og vurdere.
-Bare et øyeblikk. -Greit.
Jeg må passe på.
Du skal få dette. Det gjelder den nyere saken.
Åpne det av kamera. Du bør skjule det for…
-Ikke nå. -Du kan se på det.
Sørg for at kameraet ikke ser det.
Jeg vil behandle personen med respekt og fortrolighet.
-Greit. -Det er 100 % riktig.
Men…
Jeg…
Vi vet det, så…
-Vet dere det? -Hver time teller.
Nettopp. Jeg tror det er knyttet til det.
Og hva som skjedde med den personen.
Ja.
TYLER ØNSKER IKKE Å DISKUTERE DETTE FORAN KAMERA
PÅ GRUNN AV DEN SENSITIVE INFORMASJONEN HAN MOTTAR
-Jeg har fortsatt håp for henne. -Det har jeg også.
-Kanskje vi kan gå videre til den eldre. -Greit.
Her har vi et lik. Greit.
Jeg må snakke om hvem som var ansvarlige for
denne saken, som etterforsket den.
Det føles som om noe har blitt feilhåndtert.
Det føles litt innviklet,
som om mer skulle ha blitt gjort da de prøvde å finne ut av det.
Det gir meg en merkelig følelse.
-Du har hundre prosent rett. -Akkurat.
Dette er interessant.
Jeg får en følelse av… Eneste måte å beskrive det på…
Jeg svetter. Det er et godt tegn. Jeg må ta av denne.
Ting kommer gjennom fysisk.
Jøss. Greit.
Når jeg får kontakt her, gjør han det vanskelig for meg å puste.
Det føles som jeg tar meg til halsen på en rar måte.
Jeg snapper etter pusten. Selve kontakten alene gjør meg kvalm.
Jøss.
Ble han funnet i et område som var kjent for ham?
-Ja. Veldig kjent. -Det var det jeg…
Han gikk hjemover.
I slike saker, hvor vi har sjekket alle spor,
trenger vi bare én detalj vi ikke visste om for å åpne mye. Så…
Vi har et fysisk åsted, så det vil hjelpe.
Greit. Ok.
Jeg har vært på åsteder,
men her vet vi at det er et lik,
men vi vet ikke hvorfor mannen døde.
Det er unikt at vi har en privatetterforsker her
mens jeg prøver å oppfatte hva som skjedde.
På mange måter er det et nytt territorium.
Dette er åstedet.
Dette er minnesmerket hans.
Får du kontakt med noen?
Ja.
Det er overveldende.
Tekst: Mari Hegstad Rowland