- Кога щеше да ми кажеш? - Какво?
За Денис Опиц.
Ще ти кажа три неща. Името е табу, не го обсъждам
и повече няма да ме питаш.
Мехмедови тръгват към летището след 30 минути.
Майката и дъщерята са психически лабилни.
На мястото има преводач и лекар.
Пуснете ме!
Вървете си. Махайте се.
- Отдръпнете се, г-н Мехмедов. - Какво прави той?
- Германия е мой дом. - Обърнете се.
- Г-н Мехмедов, елате. - Махайте се!
- Ще пусна бебето. - Няма да пострадате.
Защо не правят нищо?
Запазете спокойствие, г-н Мехмедов.
Г-н Мехмедов, аз съм долу. Да.
Може да пуснете сега ревящия вързоп в ръцете си.
Ще се разбие в земята със скорост около 50 км/ч.
Главата ще се пръсне.
Мозъкът ще изтече. Ще стане голяма кочина,
но поне детето ще умре веднага.
- Какво? - Това е добрата новина.
- Разбрахте ли? - Махай се.
- Атака. - Какво?
Берг, да поговорим.
- Дъската ли ви хлопа? Какво правите? - Мъжът беше отчаян.
Щеше да направи всичко да избегне депортиране.
- Само го шокирах. - Шокирахте го.
- Да. - Ако нещо беше се объркало?
- Аз предчувствах, че... - Мислете с главата си.
Овладяваме ситуацията рационално,
а вие направихте точно обратното.
Вие сте опитен и надежден полицай, но тези солови акции...
Не мога да ги игнорирам. Трябва да докладвам.
И вие ли мразите работата си понякога?
ДВЕТЕ СТРАНИ НА ПРОПАСТТА
Град без небе
Езика ли си глътна?
Овладей импулсите си, вместо да виниш другите.
- Аз се владея отлично. - Да, видях.
За малко всичко да се обърка и изобщо не помисли за мен.
- Тогава не ставаше дума за нас. - Аз съм твой партньор.
Говори с мен, преди да хукнеш.
Изслушай ме. Светът е такъв.
Ако не можеш да го понесеш, не си за тази работа.
Ти ли ми го казваш?
- Малката е докачлива. - Ще се разберем.
Чу ли за убийството в Белгия?
Не е убийство, а екзекуция.
- Някой е изпратил сигнал. - Защо?
Жертвата е прикована жива за стената.
Приковали са го в собствената му каравана.
- Знаем ли кой е убитият? - Иво го познава.
- Беше хит през 90-те. - Ето го - Щефан де Вилде.
Той е пионер на техно сцената.
Беше диджей по цял свят, а след това залезе.
Кока, валиум, водка и край.
Намерили са опаковка от винтовете, с които е бил...
- Познай къде са купени. - Не знам.
В "Щорнбек".
Тогава извършителят е от нашия район.
Възможно е.
Може да разследваш.
Има осем магазина в провинцията. Откъде да започна?
Отначало.
- Поръчката ти дойде. - Наистина ли?
С поздрави от Вадим.
Шофьорската ми книжка.
- Благодаря. - Защо избра Лука?
Харесвам имена с Л.
- Заради жена. - Тя е ченге.
Тогава трябва да я накажеш.
- Това възнамерявам. - Като споменах наказание,
бил ли си в Русия?
- Не. Защо? - Има лагери за подготовка
с оръжия, експлозиви и ръкопашен бой.
- Искаш ли да дойдеш? - В изпитателен срок съм.
- Нали обикаляш с колата на мама. - Да, но сега е безопасно.
Безопасно е само ако имаш другари.
Като в пандиза.
Там има твърде много обрязани нещастници.
Джамал беше различен.
- Кой? - Джамал.
Затиснатият от металната преса.
- Гадна злополука. - Гадна Германия.
След това ме уволниха.
Какво искаш за тази?
Аз черпя.
Казах на колегите ви. В това време всички майсторят.
Нашият бранд е търсен.
Интересува ме какво сте продали миналия понеделник в 11 ч.
- В понеделник. - Прибрахме малолетен крадец.
На 6 февруари, 11,45 ч. два пакета шестограм 4 мм от нашия бранд.
- На трета каса ли? - Да.
Добре, благодаря.
Кажи сериозно. Защо харесваш Вадим?
Той е стар и само се перчи.
- Не, той е сладък. - Не сменяй темата.
- А твоето гадже? - Не ходя с никого.
- А онзи Лука? - И с него.
- Не е мой тип. - Сигурно.
Добре, не ми вярвай.
- Нямаше ли да изтриеш номера ми? - Ще го направя.
- Тогава ще съм спокоен. - Благодаря.
- Или може да размисля. - За какво?
След четири седмици
изчезвам.
- Да бе. - Не блъфирам.
Ще замина за дълго. Може и изобщо да не се върна.
- Къде отиваш? - Как мислиш?
В Канада.
- Не. - Казвай.
В дивата джунгла.
В Бразилия.
Яко.
Говориш ли португалски?
- Сега го уча. - Баща ми е от Португалия.
Владея го добре.
Ще ми трябва преводач.
- Ела с мен. - Много бих искала.
- Не смееш ли да офейкаш? - Бих тръгнала още днес.
- Всичко ме дразни. - Кой те дразни?
Баща ми и особено неговата,
- малките пикльовци. - Мозаично семейство.
И всички много се обичаме.
Къде е майка ти?
И тя ли има нова връзка?
Дълга история и нямам желание да я разказвам.
Обичам дълги истории,
особено тези с неизвестен край.
Номерът е заличен
Край на историята.
Знаеш ли, че си много нахакана?
Вярно е. Постарай се повече.
Режи ги малко по-тънко.
Защо си толкова дебел?
Трябва да отслабнеш.
Тогава ще ти бъде по-лесно и да учиш.
И трябва да спортуваш -
силови тренировки или друго.
Ела.
Хайде.
Хайде, мекотело.
Движи се.
Психологическа оценка
Комисията го смята за проява на неоправдан страх
на обвиняемия от жертвата му.
Какво има, Луизе?
Вещото лице, направило оценката, трябва да се е пенсионирало.
Поддържате ли връзка?
Проф. Хаман почина миналата година.
По дяволите.
- Какво искаше от него? - Не може да ти кажа. То е за...
Говори. Става дума за Денис, нали?
Но не както ти си мислиш.
Нищо няма да върне нещата назад.
- Карла, аз не съм малоумна. - Тогава се откажи.
Той беше при реката.
- Беше оставил 17 рози. - Това не е престъпление.
Не разбираш ли? Опетнява всичко.
Игнорирай го и сам ще престане.
Ще петни паметта на Мерле, а аз да гледам безучастно ли?
Ти имаш още една дъщеря. Мислиш ли изобщо за Джози?
Не може да очакваш да ти отговоря.
Тя страда, защото ти не преставаш.
Недей да ме поучаваш.
Бившият ми ти пази гърба от години, за да градиш кариера.
Желая ти приятен ден.
- Д-р Ашхаузен ще дойде скоро. - Благодаря.
Защо живее точно при вас?
- Г-жо Хегер. - Берг.
Гузна сте, че тогава не сте го искали ли?
Тръгвайте си.
Мислите ли, че носите вина? Кой знае какво...
- Аз ли съм виновна? - Разбирам ви, г-жо Берг, но...
След 12 седмици сте оставили Денис в детска психиатрия
без обяснение и сте прекъснали всякакъв контакт.
Момчето беше силно травматизирано.
Трябваха му специалисти, а не заета приемна майка.
Хубава приказка си разказвате.
Какво си разказвате вие?
Че сте съвършената майка, искала най-доброто за децата си ли?
Наистина сте специалист по очни болести,
но при Денис си затваряте очите.
Тревожа се за Луизе.
- Защо? - Обади ми се.
Изглежда експертизата на проф. Хаман не й дава покой.
Днес е експертизата. Утре ще бъде нещо друго.
Луизе винаги намира за какво да се хване.
Освен това мисли, че Денис я провокира.
Бил е на гроба.
Той е в гробището, а не до реката.
Има нещо, което и до днес не разбирам.
Защо Денис се е боял от Мерле?
Карла, моля те.
Предъвквахме го безброй пъти.
Съдът заключи, че е престъпление от страст
заради дифузния и необоснован страх
на обвиняемия от жертвата. Помня това изречение.
Не е искал да разочарова Мерле.
Помагаше му по математика и след стажа си.
Не е понесъл напрежението и е изпаднал в паника.
Денис не издържа изпита.
Излял е гнева си върху дъщеря ни.
Тя искаше само да му помогне, но...
... задачата не беше по силите й.
Полицаите знаят, че тази ескалация завършва с физическо насилие.
Хайде да си лягаме.
Съжаляваш ли, че напусна полицията?
Не.
Не можех повече.
Здравей.
За Мерле ли е? Ще влезеш ли да й го дадеш?
Ела. По-добре да изчакаш тук дъждът да престане.
Влизай.
Мерле, имаш гост! Ела.
Подръж.
Така.
Какво правиш тук, Денис?
- Ще пиеш ли чай? - Не, той не иска.
Хайде, ела.
Не си длъжен да го пиеш, ако не ти харесва.
Може да ти дам и друго - сок или...
Забрави нещо.
- Ела, ще те откарам. - Аз ще отида. Няма проблем.
Намери ли място за обучение? Кандидатства ли някъде?
В Камарата на занаятчиите дават консултации.
Може да разбереш какво ти харесва. Попитай директора на дома.
От колко време си тук?
- Осем. - От осем години ли?
Това е дълъг период.
А преди това?
Имам две класни другата седмица. Не мога и да му помагам.
Вечно си на телефона.
Стажът ми завърши, а този ме дразни.
И мен много неща ме дразнят, но пак ги правя.
Ти си истинска героиня.
Какво става? Питам какъв е проблемът.
Мерле можеше да помага още малко на Денис,
поне до матурата.
Защо си се хванала за него? Обикновено не настояваш.
Не знам. У него има нещо.
Той е мълчалив и тъжен.
Не е редно да го отпрати толкова бездушно.
Не се ли увличаш? Почти не го познаваме.
Не искам да го осиновявам, а само малко да му помогна.
- Ти го обучавай. - С удоволствие,
но нищо не разбирам от математика.
Да, не може да бъдеш перфектна във всичко.
Г-н Теше.
Г-жо Берг.
Мога да ви кажа нещо интересно за убийството в Белгия.
- Съжалявам, имаме заседание. - Само пет минути. Моля ви.
Миналия понеделник ни повикаха в магазин на "Щорнбек".
Когато си тръгвахме, на изхода
го видях да купува винтове.
Него. Денис ли?
Това ли искахте да ми кажете?
Убитият в Белгия е измъчван с винтове от "Щорнбек".
Също така има връзка между Денис и Белгия.
Г-жо Берг, тръгвайте си, преди да ме ядосате.
Като дете е живял с майка си в Антверпен.
- Казах да си тръгвате. - Слушате ли ме изобщо?
Само трябва да проверите.
- Извинете. Шефе, всички са тук. - Идвам след малко.
Идвате за пореден път. Представяте ми абсурдни връзки.
И имате дързостта да ме поучавате.
Като полицай съм длъжна да разследвам.
Длъжна сте да поддържате реда безпристрастно,
и то на улицата.
А вие може да ме изслушате, без да бъдете кон с капаци.
Приятна смяна.
Теше.
Знам, че е късно, но ми трябва едно досие.
На Денис Опиц.
Опиц.
Искам и социалната прогноза от затвора за малолетни.
Благодаря.
Здравей, Марсел.
Отдавна не сме се виждали.
От зимата на 2008 г.
Беше адски студена зима.
Имаше мазоли на ръцете от ринене на сняг.
Вече не можеше да се миеш.
Горкият Марсел. Аз трябваше да го правя.
Сапунисвах те навсякъде.
Как продължи историята, Марсел?
Забравил ли си? Аз помня.
Разранените ти мазолести ръце, с които не можеше да се миеш,
притискаха малкия вонящ Денис към стената.
Вонящия Денис. Така ме наричаше.
Вонящия Денис.
Какво правеше после, Марсел?
Да, да, сега си го припомни,
но не знаеш какво е усещането.
Не знаеш какво усеща един 9-годишен, когато го чукат отзад.
Боли! Колко пъти го направи ти?
Колко пъти? Брои ли ги?
Не си ли? И аз не съм, но вероятно са били твърде...
О, не, Марсел. Подмокри ли се?
Познато ми е. И аз го правех години наред.
Ставаше всяка нощ, а сутринта бях наказван от теб.
Здравей, мъниче. Какво да правим с твоя стопанин?
Съжалявам, Марсел. Той ще попадне в приют.
Добре. Нека съдбата реши.
Ези или тура?
Здравейте, госпожо.
- Мислех, че тук няма хора. - Аз съм последният
и най-добрият.
Коя си ти, любопитке?
- Аз ще питам, вие ще отговаряте. - На вашите заповеди.
- Какво се случи с Щефан де Вилде? - Кой?
Мъжът, който е бил убит тук, се е казвал Щефан де Вилде.
- Възможно е. - Така няма да се разберем.
Постоянно някой тук превърта, но не и така.
Бях там, пикаех.
Изведнъж той усили музиката в караваната и после...
- Бургия ли? - Да.
А да сте видели нещо?
Нищо.
Легнах си, а на другия ден се напълни с ченгета и псета.
Проклетите псета намериха хубавата ми стока.
Дай ги.
Госпожо!
- Колко деца живееха тук? - Четири, пет,
ту повече, ту по-малко.
Кендимен им даваше сладки неща и си играеше с тях.
- Друг не го правеше. - Кендимен ли го наричахте?
Децата.
- Довиждане, госпожо. - Довиждане.
Да, моля?
Теше, криминална полиция. Искам да говоря с Денис.
Ало?
Той не е тук.
Може ли все пак да вляза?
Насам, моля.
- Създава ли проблеми? - Всъщност не.
А иначе?
Ваш ли е?
- Взел го е от работата. - Кога?
Не знам. Преди няколко дни.
Какво става? Защо го вземате?
Не разбирам. Какво е направил?
Извършил ли е нещо?
Предайте му, че може да получи инструмента си лично от мен.
- Здравей. - Чакам те отвън.
Надиса?
Не си длъжна да работиш с мен. Може да смениш патрула.
- Защо да го правя? - Между нас не вървеше добре.
- Съжалявам. - Хайде да рестартираме.
Добре.
- Как беше почивният ден. - Попътувах. А твоят?
Беше вълнуващо. Аз изпрах, напазарувах, измих тоалетната.
- Ще побързам. - Добре.
Запишете личните данни и отведете непълнолетните.
Приберете всички забранени вещества.
Полиция! Запазете спокойствие. Проверка на документите.
- Запазете спокойствие. - Да изчезваме. Ела.
- Трябва да дойдете с мен. - Не ме докосвайте.
Не толкова силно.
- Трябва да се обадим на майка ти. - Няма да чуе. Тя е нощна смяна.
Това е скъпо яке. Пуснете ме.
Сега се връщам.
Къде отиваш?
- По дяволите. - Съгласна съм.
Остави.
Ела.
По-близо.
- Отворете вратата. - Полиция.
- Вдигни ръцете. - Защо?
Хайде, изпълнявай.
- Какво е това? - Не е мое.
Всички го казват. Лична карта.
Няма нужда. Тя е само на 17.
Предлагам лично да я предадем на грижите на баща й.
- Мразя те. - Ела.
Последен шанс. Кой ти го даде?
Майната ти.
Джози, какво...
Ето?
Казваш, че тя се измъква нощем, а вие не забелязвате.
Нищо не казвам. Ти престана да й бъдеш майка.
И за теб е приемливо нашата -
извинявай, твоята дъщеря да се дрогира нощем в дискотека.
- Прави ли го? - Да, разбира се.
Ето.
- Добре че не ги е взела наведнъж. - Мануел, тя е на 17.
Да, това е трудна възраст.
- Не те разбирам. - Нима?
А кой убеди Мерле да продължи да помага на Денис?
Тя не искаше, но ти я накара да се чувства виновна.
Сега внушаваш на мен гузна съвест,
- а ти създаваш напрежение. - Напрежение ли?
Само това ли ще кажеш?
Имам нужда от шнапс.
- Всичко наред ли е? - Къде си?
Покажи се на прозореца.
Само проверявам дали полицайките са те довели вкъщи.
- Едната беше гадната ми майка. - Майка ти е полицайка.
Жестоко.
Как върви с португалския? Още ли ти трябва преводачка?
Непременно.
А ако не тръгна веднага, ще ме чакаш ли?
Вече те чакам твърде дълго, Джози.
Няколко години не са от значение.
Превод СВЕТЛА ВАСИЛЕВА
Епизодът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО