- Kad si planirala da mi kažeš? - Šta to? -Denis Opic.
Tri stvari, Nadisa: ne spominji to ime, neću o tome,
i da me više nikad nisi pitala za to.
Memedovi imaju 30 minuta da se spakuju. Onda idu na aerodrom.
Majka i kći mentalno su nestabilne.
Prevodilac i doktor su na lokaciji.
Pustite me! Gubite se! Odjebite!
Maknite se odatle, g. Memedov. -Šta to radi?
- Nemačka je moj dom! - Okrenite se.
- G. Memedov, dođite. - Gubite se! Mičite se!
- Baciću bebu! - Ništa vam neće biti.
Dođavola! Zašto ništa ne preduzimaju?
Ostanite mirni, g. Memedov.
G. Memedov! Zdravo, ovde dole sam! Da!
Možete odmah da bacite to vrišteće dete iz naručja.
Udariće u tle brzinom od 50 km na sat.
Glava će mu pući i mozak će se prosuti, biće ogroman haos.
Ali vaše dete će bar odmah umreti. -Šta?
To je dobra vest, g. Memedov!
- Razumete li? - Sklonite se! -Zgrabite ga.
Bergova... Moramo da razgovaramo.
- Jesi li poludela? Šta je to bilo? - Bio je u očajnoj situaciji.
Uradio bi sve da izbegne deportaciju.
- Htela sam da ga šokiram. - Šokiraš? Šta da se izjalovilo?
- Imala sam osećaj... - Ozbiljno, Bergova! Misli malo!
Radi se o racionalnoj kontroli situacije, a ti si uradila suprotno!
Smatram te iskusnom i pouzdanom, ali ovo što si izvela...
Ne mogu to da ignorišem. Moraću da prijavim.
Mrzite li i vi ponekad svoj posao?
DVA LICA PONORA
GRAD BEZ NEBA
Maca ti je pojela jezik?
Obuzdaj svoje reakcije umesto da kriviš druge.
- Moje reakcije su super. - Svakako!
Zamalo da se otme kontroli. Briga tebe što sam tamo!
- Nije se radilo o tebi ili meni... - Partnerke smo! Razgovaraj sa mnom!
Slušaj. Ovo ovde je stvarni svet.
Ako ga ne podnosiš, na pogrešnom si poslu. -Ti to govoriš meni?
- Tvrdoglava je. -Rešićemo to. - Jesi li čula za ubistvo u Belgiji?
Nije bilo ubistvo, već smaknuće. Neko je hteo da pošalje poruku.
- Zašto? - Ušrafili su žrtvu u zid, živu.
Ušrafljen u zid, u njegovoj vlastitoj prikolici.
- Znate li više o žrtvi? - Da, Ivo ga zna.
- Bio je faca 1990-ih. - Ovo je on. Stefan de Vilde.
Pionir tehno scene. Nastupao je širom sveta, a onda je propao.
Kokain, valijum, votka... Uništio se.
Pronašli su pakovanje šrafova. S kojima je...
Pogodi gde su kupljeni. -Nemam pojma. -U radnji "Štornbek".
To znači da je počinilac odavde? -Moguće.
Istraži. -Postoji osam "Štornbekova" u ovom području. Gde da počnem?
Ispočetka.
- Stigla ti je narudžbina. - Je li?
Vadim te pozdravlja.
Moja vozačka dozvola.
- Hvala. - Zašto "Luka"?
Volim imena koja počinju na "L".
- Zbog žene? - Zbog policajke.
- Moraćeš da ih kazniš. - I nameravam.
Kad smo kod kažnjavanja... Jesi nekad bio u Rusiji?
- Ne. Zašto? - Imaju kampove za obuku.
S oružjem, eksplozivom i bliskom borbom.
- Želiš da ideš? - Čoveče, na uslovnoj sam.
- Voziš se naokolo u maminom autu. - Da. Ali sad sam na sigurnom.
Na sigurnom si samo s pravim drugovima.
Kao u zatvoru? -Tamo ima previše obrezanih kretena.
- Džamal je bio drugačiji. - Ko? -Džamal.
Onaj kojeg je pojela metalna presa.
- Usrana nesreća. - Usrana zemlja.
Posle toga su me najurili.
- Koliko ti dugujem za ovo? - Kuća časti.
Rekao sam vašim kolegama. Po ovom vremenu, ljudi sve rade sami.
Šta je prodato na ovom pultu prošlog ponedeljka u 11 sati? -Ponedeljak...
Kad smo pokupili onog mladog lopova. -6. februara, 11.45.
Dva paketa šrafova od 4 mm sa šestougaonom glavom.
- Šalter tri? - Da.
Dobro. Hvala.
Budimo iskreni, Mats. Šta vidiš u Vadimu?
Mnogo je star i pravi se važan.
- Nije istina, sladak je. - Ne menjaj temu.
- A tvoj dečko? -Ne viđam se ni sa kim. - A Luka? -Ni sa njim.
- Nije moj tip. -Da, baš, Josi. - U redu. Ne moraš da veruješ.
Zdravo.
Zar nisi htela da izbrišeš moj broj? -Hoću.
- Kakvo olakšanje. - Hvala.
- Šta ako se predomislim? - U vezi sa čim? -Za četiri nedelje...
- Odlazim. - Da, baš. -Ne šalim se.
Neko vreme me neće biti. Možda se i ne vratim.
- Gde ideš? - Šta misliš? -U Kanadu.
- Ne. - Reci mi.
U džunglu. U divljinu. Brazil.
Sjajno.
- Govoriš portugalski? -Tek učim. - Otac mi je iz Portugala.
Dobro govorim.
Dobro bi mi došao prevodilac.
- Zašto ne pođeš sa mnom? - Volela bih. -Bojiš se da odeš?
Nema šanse. Otišla bih odmah. Svi me nerviraju. -Ko to?
Moj otac, njegova devojka... Pogotovo ona.
Mali vragolani.
- Rasturena porodica? - Skladni smo kao psi i mačke.
Šta je s tvojom mamom? I ona je počela ispočetka?
To je duga priča u koju sad ne želim da ulazim.
Volim duge priče.
Pogotovo one kojima ne znam kraj.
LUKA KONTAKT IZBRISAN
Kraj priče.
- Baš si opaka. Znaš to? - To je istina. Zato se potrudi.
Moraš tanje da ih sečeš.
Zašto si tako debeo?
Moraš da smršaš. Onda ćeš brže učiti.
Trebalo bi da se baviš sportom.
Da dižeš tegove. Bilo šta.
Hajde!
Dođi!
Hajde!
Hajde, slabiću. Mrdaj telo.
PSIHOLOŠKA PROCENA
"Odbor to vidi kao čin neopravdanog straha optuženog nad žrtvom."
Luise, šta je? -Stručnjak koji je napisao izveštaj
sad je sigurno u penziji. Još si u kontaktu s njim?
Profesor Haman je preminuo prošle godine. -Dođavola!
- Šta ti je trebalo od njega? - Ne mogu o tome. To je...
Ma hajde. U vezi s Denisom, zar ne?
Da, ali nije to što misliš.
Ne postoji ništa što bi poništilo sve što je bilo. -Karla, nisam glupa.
- Onda odustani. - Bio je dole uz reku.
- Tamo je ostavio 17 ruža. - To nije zločin.
Ne razumeš? Provlači sve kroz prljavštinu.
Samo ga ignoriši i staće sam od sebe.
Treba da stojim i gledam kako se ruga Merle?
Šta je s tvojom drugom ćerkom? Je li Josi još u priči?
Stvarno očekuješ da odgovorim na to?
- Ona pati jer ti ne odustaješ. - Da se nisi usudila da morališeš!
Moj bivši muž te je godinama pokrivao radi tvoje karijere!
Želim ti lep dan.
Doktorka Ašhauzen doći će za tren. -Hvala.
Zašto baš od svih ljudi ostaje s vama? -Gđo Hager. -Berg.
Osećate se krivom jer ga niste onda hteli?
Molim vas, idite. -Mislite da ste vi krivi? Ko zna...
Da sam ja kriva? Saosećam s vama, gđo Berg, ali...
Ostavili ste Denisa na psihijatriji posle samo 12 nedelja
bez objašnjenja, a onda ste prekinuli sve kontakte.
Dečak je bio pod traumom. Trebali su mu stručnjaci,
- a ne zabrinuta maćeha. - Divna bajka.
A koja je vaša bajka?
Da ste savršena majka koja je uvek htela najbolje za decu?
Kad je u pitanju oftalmologija, pravi ste stručnjak,
ali kad je reč o Denisu, samo pogledate na drugu stranu.
- Zabrinuta sam za Luise. - Zašto? -Zvala me je.
Muči je sudsko veštačenje profesora Hamana.
Danas je izveštaj, sutra će biti nešto drugo.
Luise uvek pronađe razlog za brigu.
Takođe oseća da je Denis provocira.
- Bio je na komemoraciji. - To je na groblju, ne uz reku.
Ali nešto još uvek ne mogu da shvatim.
- Zašto se Denis bojao Merle? - Karla, molim te.
- Prošli smo to hiljadu puta. - Sud je presudio ubistvo iz nehata
zbog "neopravdanog straha optuženog nad žrtvom." Nikad to neću zaboraviti.
Mislim da samo nije hteo da razočara Merle.
Pomagala mu je s matematikom do kraja staža.
Misliš da ga je stigao pritisak i da je paničio?
Denis je pao ispit.
I onda je izlečio frustraciju na našoj ćerki.
Samo je htela da pomogne, ali uvalila se u problem.
Došlo je do eskalacije koja se najčešće završi fizičkim nasiljem.
Hajde da spavamo.
Žališ li ikad što si napustio policiju?
Ne. Više nisam mogao da izdržim.
Zdravo.
Ovo je za Merle? Hoćeš da uđeš i sam joj daš?
Uđi! Najbolje je da pričekaš da se kiša smiri. Uđi!
Merle, imaš gosta! Dođi.
Pridrži. Evo.
- Šta radiš ovde, Denise? - Želiš čaj? -Ne želi.
Dođi. Hajde.
Ne moraš da popiješ ako ti se ne sviđa.
Mogu da ti dam nešto drugo. Sok od narandže ili...
Hej! Zaboravila si ovo.
- Odvešću te kući, - Ja ću. Nije problem.
Jesi dobio mesto pripravnika? Jesi li se igde prijavio?
Preduzetnička komora ima centar za savetovanje.
Tamo pogledaj u čemu bi mogao da uživaš. Pitaj šefa.
- Koliko dugo si ovde? - Osam. -Osam godina?
To je prilično dugo, zar ne? A pre toga?
Sledeće nedelje imam dva ispita. Ne stižem da držim časove.
Uvek si na mobilnom... -Stažiranje je gotovo, a on me mnogo nervira.
I mene mnogo toga nervira, ali svejedno to radim.
Ali ti si junakinja.
Šta je bilo? Mislim, šta je to zapravo značilo?
Mislim da Merle treba još neko vreme da pomaže Denisu.
Bar do kraja završnih ispita.
Šta ti je s tim dečkom? Inače ne navaljuješ toliko.
Ne znam. Ima nešto tiho i tužno u vezi s njim.
Ne deluje mi ispravno samo ga odbaciti.
Ne misliš da preteruješ? Jedva da ga znamo.
Ne želim da ga usvojim. Samo da mu pružim podršku. -Ti ga podučavaj.
Volela bih, ali sam nesposobna kad je matematika u pitanju.
Da. Ne možeš da budeš savršena u svemu.
- G. Teše? - Gđo Berg...
Pronašla sam nešto u vezi s ubistvom u Belgiji.
- Izvinite. Imam sastanak. - Samo pet minuta. Molim vas.
Prošlog ponedeljka su nas poslali u radnju "Štornbek".
Kad smo izlazili, kod izlaza sam ga videla kako kupuje šrafove.
"Njega"? Denisa? To želite da mi kažete?
Žrtva u Belgiji je mučena pomoću "Štornbekovih" šrafova.
I postoji veza između Denisa i Belgije.
Bolje da idete. Počinjem jako da se nerviram.
U detinjstvu je s majkom živeo u Antverpu.
- Rekao sam da odete! - Slušate li me uopšte?
Samo treba da proverite informacije.
Izvinite. Šefe, svi smo tu. -Stižem.
Dolazite ovde i pravite veze, bez obzira na to koliko su apsurdne.
Smete da mi govorite kako da radim svoj posao? -Posao mi je da istražim.
Da nepristrasno sprovodite zakon i red. Napolju! Na ulicama.
A vi biste mogli da me poslušate i razmotrite mogućnosti!
- Želim prijatnu smenu. - Biće.
Teše je. Znam da je kasno, ali treba mi kazneni dosije.
Denis Opic. Opic.
Uključujući i njegovu procenu rizika iz kaznene ustanove. Hvala.
Zdravo, Marsele. Dugo se nismo videli.
2008? Zima? Bila je jako hladna zima.
A ti si imao žuljeve na rukama od čišćenja snega
i nisi mogao sam da se tuširaš. Jadni Marsel.
Zato si mene zadužio za to. Da sapunjam tvog đoku. Detaljno.
A kako ide ostatak priče, Marsele? Ne sećaš se? Ja se sećam.
Tvoje odvratne, žuljave šape kojima nisi mogao da se opereš,
gurnule su malog smrdljivog Denisa uza zid.
Smrdljivi Denis! Tako si me zvao!
Smrdljivi Denis.
A šta si onda uradio, Marsele? Da, da, da. Sećaš se, zar ne?
Ali ne znaš kakav je bio osećaj.
Ne znaš kako je 9-godišnjaku kad ga neko jebe u dupe.
To boli! Koliko si me puta jebao u dupe?
Koliko puta? Jesi brojao?
Nisi? Nisam ni ja. Verovatno je bilo previše puta...
O, ne, Marsele. Upiškio si se u gaće?
Znam kakav je osećaj. I meni se to događalo. Godinama.
Svake noći. Sledećeg jutra dobio bi za uvo. Od tebe.
Hej, maleni. Šta ćemo da radimo s tvojim gazdom?
Žao mi je, Marsele. Moraće u azil.
U redu. Neka sudbina odluči. Pismo ili glava?
Zdravo, gospođo.
- Mislila sam da su svi otišli. - Ja sam poslednji. I najbolji.
A ko ste vi, znatiželjnice?
Ja ću postavljati pitanja, vi ćete odgovarati. -Kako kažete.
Šta se ovde dogodilo Štefanu de Vildeu? -Kome?
Čovek koji je ovde ubijen zvao se Štefan de Vilde.
Moguće. -U redu, ništa od dogovora.
Ovde uvek neko luduje. Ali ne na taj način.
Stajao sam tamo, pišao sam.
Odjednom je pojačao muziku u prikolici i...
- Bušilica? -Bušilica. - Jeste li nešto videli? -Ne.
Otišao sam da spavam, a sledećeg jutra sve je bilo puno policije.
Gamad mi je pronašla dobru zalihu. Može?
Gospođo...
- Koliko dece je ovde živelo? - Četvoro.
Petoro... Nekad više, nekad manje.
Čovek s bombonama uvek bi im dao slatkiše i igrao se s njima.
Niko drugi nije. -Tako si ga zvao? "Čovek s bombonama"?
Tako su ga deca zvala.
- Doviđenja, gospođo. - Doviđenja.
Da? -Teše, kriminalistička istraga. Treba da razgovaram s Denisom.
- Halo? - Nije ovde.
Mogu li svejedno da uđem?
Ovuda, molim vas.
- Pravi li probleme? -Ne baš. - Kako to mislite "ne baš"?
Je li ovo vaše?
- Pozajmio je s posla. -Kad tačno? - Ne znam. Pre nekoliko dana.
Zašto to uzimate?
Ne razumem. Šta je uradio? Je li nešto uradio?
Denis može da dođe po alat kod mene lično.
- Zdravo. - Čekaću ispred. -Nadisa?
Slobodno promeni tim ako želiš.
- Zašto bih? - Među nama nije baš sjajno.
Žao mi je zbog toga. -Samo krenimo ispočetka, u redu? -U redu.
- Kakav ti je bio slobodan dan? - Išla sam na izlet. Tebi?
Radila sam uzbudljive stvari: veš, kupovina, čišćenje ve-cea...
- Brzo ću. - U redu.
Uzmite im podatke. Odvezite sve maloletne u stanicu.
Obezbedite sve supstance koje pronađete kod njih.
Policija! Ostanite mirni! Provera ličnih karata!
- Ostanite mirni! - Bež'mo odavde. Dođi.
- Morate sa nama. - Ne dirajte me!
Polako!
- Moramo da ti zovemo majku. - Je li? Nećete je dobiti, radi noćnu.
Ovo je skupa jakna. Pustite me!
- Vraćam se za čas. - Gde ideš?
- Sranje! - Stvarno sranje.
Ostavi.
Dođi ovamo.
Bliže.
Ima li nekog unutra?
- Ruke uvis. -Zašto? - Hajde. Jednostavno to uradi.
- Šta je ovo? -Nije moje. - Svi to kažu. Ličnu, molim.
Neće biti potrebno. Devojka ima tek 17.
Preporučujem da je lično predamo u očeve ruke. -Mrzim te.
Dođi.
Poslednja šansa. Ko ti je to dao? -Jebi se.
- Josi, šta je... - Halo?
Iskrala se usred noći i govoriš mi da nisi imao pojma?
Ništa ti ne govorim. Odustala si od majčinstva.
Misliš da je u redu da naša...
Izvini, da tvoja ćerka ima drogu kod sebe u "Poluksu"?
- Ima li? - Naravno da ima. Izvoli.
Drago mi je što nije uzela sve odjednom. -Pobogu, ima samo 17!
Da, nezgodne godine, kao što znaš.
- Ne razumem te. - Ne?
Ko je ubedio Merle da nastavi da podučava Denisa?
Nije želela. Ali ti si je naterala.
A sad se trudiš da se ja osećam loše.
- Vršiš pritisak na ljude. - Pritisak, a?
To je najbolje što možeš da smisliš?
Treba mi piće.
- Je li sve u redu? - Gde si? -Idi do prozora.
Panduri su te sigurno doveli kući?
Jedna od njih je bila moja usrana majka. -Majka ti je policajka?
Ludo.
Kako ti napreduje portugalski? Još uvek ti treba prevodilac?
Svakako. -A ako ne pođem odmah, hoćeš li me čekati?
Predugo te čekam, Josi.
Nekoliko godina neće napraviti razliku.
MEDIATRANSLATIONS