Kde je?
Moment! Kam to jdete?
Dennis je pryč.
- Odstěhoval se kvůli té nové práci. - Jaké nové práci?
Copak to nevíte? Sběrný dvůr zavřeli.
Jeho adresa?
Tu nemám.
A teď odejděte. Nebo zavolám policii!
- Splnila jste mu každé přání. - To už tu bylo předtím.
To se přece nedělá. Hrabat se lidem ve věcech...
To je jeho mobil?
- Dostal ho k narozeninám. - Resetoval ho.
Všechno smazal.
Chce být neviditelný.
To dělal už jako dítě. Schoval se pod postel...
Chtěla jsem ho utěšit, ale kousl mě. Až na kost.
Podívejte. Museli mi to dokonce zašít.
DVĚ STRANY PROPASTI
6. díl: V bažinách Hohes Venn
Promiň, ale nedaří se mi spojit s Josi. Není tady?
- Už je dávno pryč. - Jak pryč? Kde?
Odjela do Bruselu za novým přítelem. Studuje tam.
Má nového přítele?
Školka za chvilku zavírá. Musím jet.
Manueli! Odkdy?
Tak čtrnáct dní, fakt nevím.
A ty ses s ním setkal? Osobně?
A co si myslíš?
Že naši dceru nechám jen tak odjet,
aniž bych si o tom klukovi udělal obrázek?
Je sympatickej a na svůj věk vyzrálej.
A...
O tom ostatním, o antikoncepci a o tom všem jste mluvili?
O to se už Josi stará sama, je jí sedmnáct!
- Prosím tě, Manueli, zavolej jí. - Proč?
Nechci vypadat jako chorobně podezíravá.
Prosím tě.
Právě se znova začínáme sbližovat.
- Ahoj tati! - Ahoj zlatíčko.
- Dojela jsi v pořádku? - Ano, v pohodě.
A co máte dneska v plánu?
Odpočíváme a pak se jdeme s kamarády najíst.
Všechny pozdravuj.
Jasně. Čau tati.
Čau, čau.
- Dobře. - Spokojená?
Díky.
Kdo to byl?
Táta. Chtěl vědět, jestli je všechno v pořádku.
A co? Je všechno v pořádku?
Pro mě jo.
Pojď, je tam party.
Tak jedem, dneska paříme!
"Smrt je počátkem nesmrtelnosti." Kdo to řekl?
- To netuším. Ty? - Robespierre!
- Maximilien Robespierre! - Co to bylo za chlapa?
Usek' poslednímu francouzskýmu králi palici,
než o ni pak sám...
Jo! Jo!
A tímto tě korunuju...
na "Roberta Špéra" téhle osady.
Na "Robespierra". Je to francouzsky.
- Odkud ho máš? - Co?
Ten prsten!
Je to jen blbej prsten, brácho.
Ne. Takovej měl jen Cukrář.
Blbost. To je tuctový zboží. Čínskej šunt.
Odkud máš ten prsten?
- Odkud ho máš? - Pusť mě! Pak ti to řeknu.
Zastav!
Stůj!
Dělej!
Ne!
Sakra! On zešílel!
- Málem jsi ho přejel! - Jsou úplně na šrot!
- Co to mělo znamenat? - Netuším. Prostě debilové!
Dobrý ráno.
Odkud máš ten prsten?
Jakej prsten?
Našel jsem ho. V base.
Josi.
Josi!
Teď pravdu. Jinak odcházím!
Dobře.
Tak já ti to povím.
Tenhle prsten...
byl od mojí mámy.
Nebyla to ale pořádná máma.
Bylo jí teprve sedmnáct, jako tobě,
když jí v břiše začal růst ten zatracnej špekoun.
A Cukrář...
To byl její milenec nebo něco podobnýho.
Žili jsme tehdy v Antverpách.
On jí sháněl svinstvo, kterým se den co den sjížděla.
A pak
se staral o mě.
- Staral? - Jo, staral.
Mazal mi chleby nutellou
a předčítal pohádky...
Prostě věci, co se s malým prckem dělají.
A za to jsem mu chtěl konečně poděkovat.
Po tak dlouhý době.
To byl jeho karavan?
- Ten s těmi dírami na stěně? - Myslím, že jo.
Ty daruješ to jediný, co ti po mámě zbylo,
právě těmhle týpkům?
Moje máma se tím svinstvem předávkovala,
k čemu mi ten blbej prsten byl?
Všechno to nenávidím, neměli jsme tam jezdit.
Jestli chceš jet domů, klidně.
Odvezu tě na nejbližší nádraží.
Jak daleko je to k našemu apartmá?
Necelou hodinu.
Nanejvýš.
To je to apartmá?
Je tam všechno.
Skvělý, ne?
Brazilská džungle to sice není,
zato tu nejsou hadi ani komáři.
- Tak co? - Počítač tvrdí, že ne.
Žádná změna bydliště.
Je veden pořád pod svou starou adresou.
To jsem si myslela.
Nechtěla ses začít chovat rozumně?
Dole u řeky mi zanechal vzkaz.
- Dal tam další kytici? - Ne, něco jiného.
Druhý kříž.
- Jsi tam ještě? - Prosím tě, jdi domů.
Napusť si horkou vanu a dej si na chvilku nohy nahoru.
- Myslíš, že to zvládneš? - Zkusím to.
Co ode mě chceš?
Celá ta fraška v Polluxu a pak.
Chtěl jsi se mnou chodit jen proto, že jsem Merlina mladší sestra.
Tak řekni něco!
Na začátku jo.
Ale pak se ta věc změnila.
Ta věc?
Máš vůbec ponětí, jak mi z toho je?
Udělala jsem všechny chyby, co se udělat dají.
Nejradši bych se rovnou...
Josi, tohle všechno je těžké pochopit.
Ale mám tě rád.
Mám tě opravdu rád.
Dokonce moc.
Víš, jsi moje první...
Já jsem předtím ještě s žádnou ženou...
Teď vážně...
Předtím jsi nikdy neměl sex?
A teď ses zamiloval do mě?
Ano.
ZPRÁVA Z NEZNÁMÉHO ČÍSLA:
SRDEČNĚ ZDRAVÍ LUCA.
Volané číslo je dočasně nedostupné.
Do háje!
Sakra!
- Ano? - Potřebuju tvou pomoc, teď hned!
Nechtěla sis dát nohy nahoru?
Nadiso, prosím tě. Je to opravdu důležité.
DEN
NOC
Pomoc! Pomoc!
Pomoc. Pomoc.
Josi! Tady, pojď sem.
Ne, ne, nech mě.
Tu zbraň máš?
Dokud mi neřekneš, o co jde, nic nedostaneš.
- To je tvoje dcera? - Místo, kde se stala ta vražda.
- Jak to víš? - Toho chlapa znám.
S ním jsem mluvila, tady je sud s ohništěm.
Vypadá ale celkem uvolněně. Nemyslíš?
Ta fotka mi přišla z neznámého čísla.
- Kdo je to? - Josin údajný přítel.
Odjela za ním vlakem do Bruselu.
Podle tebe Dennis?
- Jo, žádnej Luca není. - Vždyť jsi o tom s Josi mluvila!
Toho se bojím nejvíc.
- Už se v tom sama nevyznám. - A co Tesche?
Není ta pravá chvíle mu zavolat a požádat o pomoc?
A dostat zase košem? V žádném případě.
Jestli Dennis Josi opravdu drží, tak potřebujeme pomoc.
- Dej mi tu zbraň. - Jen když pojedu taky.
Tohle musím vyřídit sama.
- Dobře. - Prosím, Nadiso!
Jinak ohrozíš Josi. A mě taky.
- Když se to provalí, můžeme si balit. - Zítra večer jsem zpátky, slibuju.
Díky.
A žádný blbosti, slyšíš?
Díky.
Jsi v pořádku?
Ty jsi je všechny zabil!
- A teď chceš zabít i mě! - Ne.
To bylo něco úplně jiného.
Nezasloužili si nic lepšího.
- Dělej! Zabij mě! No tak! - Josi!
Děláš to jenom daleko horší!
Uklidni se! Nic ti neudělám!
Musíš být jen potichu, pak ti tu věc zase vyndám.
Slyšíš?
- Luiso. Jak se máš? - Co jsi s ní udělal?
Uklidni se, právě spí.
V mojí posteli. Asi víš, co tím myslím.
Chci s tebou mluvit.
To teď bohužel nejde. Promiň.
- Jestli se jí něco stane, přísahám... - Proto si pospěš.
Čas běží.
Co to sakra je? Řekla jsem, že nepotřebuju krýt záda.
To je mezi mnou a Dennisem, jen mezi námi dvěma!
Zase se seber a odjeď, odkud jsi přijela.
Rozumím.
Tak tedy pěknou dovolenou, pane Dubois.
Šéfe?
Konečně zadrželi vraha Stefana de Wildeho.
Důkazy jsou prý jednoznačné.
Venku je nějaká žena. Je to prý naléhavé. Jde o Dennise.
Řekněte paní Bergové, že mám důležité jednání.
Nemám na ni čas. Ani zítra ne.
Takže vám ukradl auto, kreditní karty a kamsi odjel?
A vy mi to hlásíte dneska, 72 hodin poté, co zmizel?
Měla jsem strach.
Vyhrožoval mi.
Vyhlásíme po něm pátrání.
Moji kolegové vás doprovodí domů.
Tohle jsem našla.
Patří jemu. Myslím.
A kdy jste to našla? Taky před třemi dny?
Včera.
Ne, vlastně dneska ráno.
A kde?
- Kde jste to našla? - Na zahradě.
Na schodech.
- Paní Aschhausenová... - Doktorko Aschhausenová.
Pokud nám znovu zatajíte něco důležitého,
na co si pak zničehonic vzpomenete,
můžete z toho mít velké problémy, rozumíte?
Nevím, jestli je to důležité,
ale občas u něj byla jedna dívka.
Vypadala moc mile.
Co když je u ní?
A jmenuje se nějak?
Je mi líto, ale nepředstavil mi ji.
A přitom bych jí tak ráda něco uvařila.
Květovou špičku s křenovou omáčkou.
Maso ale nesmíte před vařením krájet, jinak se vysuší.
Paní doktorko, ještě o tom popřemýšlejte.
Možná jste přece jen něco zaslechla.
- Něco na J. Myslím. - Johanna?
Juliane?
Josephine?
Josi! Tak se jmenovala.
- Myslím, že ano. - Josi Hägerová?
Příjmení neznám. Je mi líto.
Josi Hägerová.
A nemohla bych dostat policejní ochranu?
Haló?
Do háje!
Ne!
Zatraceně! Ne!
- Bijane, co je? - Ozvali se kolegové z Belgie.
Muž, kterého zatkli, nejspíš přece jen není hledaný pachatel.
Tvrdí, že pečetní prsten dostal od nějakého mladého Němce.
A popis toho mladého Němce přesně sedí na Dennise Opitze?
Přesně tak.
Dobře.
Musím na záchod.
Sama.
Toho Cukráře nemůžu dostat z hlavy.
Copak ti jen nevyprávěl pohádky na dobrou noc
a nemazal chleby nutellou?
Když se o tebe někdo "stará", "postaráš" se o něj taky...
Sklapni.
Buď prostě zticha.
Proto jsi zabil mou sestru a všechny ostatní.
- Nic jinýho neumíš. - Kecy!
Tvá sestra nemá s těma dalšíma nic společnýho!
Ne?
Takže tys ji nezabil? Kdo teda? Cukrář?
To on přepad' mou sestru a pak ji čtyřiadvacetkrát bodnul nožem?
Jaký to byl pocit, zabít mou sestru?
Dělej, řekni mi to, mám právo to vědět.
Nechtěl jsi to udělat, viď?
Měl jsi prostě strach.
Jako mám teď strach já.
Jestli mě necháš jít,
nikdo se nic nedozví. Ani nepípnu.
Odjedu domů k těm dvěma mrňousům
a budu jim vyprávět o Bruselu a o těch gigantických koulích.
A o Lucovi,
který se bohužel zamiloval do jiné, a proto za ním už nepojedu.
Ten kluk je pro mě mrtvej, už neexistuje...
Pojď sem.
Prosím tě, pojď ke mně.
Prosím tě.
Prosím tě, pusť mě.
Ne, ne, ne! Rozvaž...
Rozvaž mě. Rozvaž mě!
Dobré ráno!
Mrzí mě, že jsem byl trochu drsný.
Ale ty to člověku vážně neulehčuješ.
Přemýšlej, Dennisi,
všechno to neštěstí, které lidem způsobuješ...
Já způsobuju lidem neštěstí?
A co děláš ty?
Zamyslela ses nad tím za těch sedm let aspoň jednou?
Nebo to neštěstí s tebou nesouvisí?
Prosím, to všechno se dá vyřešit.
Všechno.
Ale takhle ne.
Vždyť se na sebe podívej, Luiso. Jsi vyřízená!
A stejně mi chceš diktovat, jak spolu máme mluvit?
- Jenom chci, abychom... - Drž hubu!
Drž už kurva hubu!
Teď mluvím já.
Teď umím aspoň mluvit.
To jsem tehdy neuměl.
Musel jsem se to teprve naučit.
Naučila mě to moje terapeutka.
Chvíli to trvalo, ale jednoho dne
ten malej, hloupej, zlej Dennis otevřel pusu.
A rozpomněl se.
Na co přesně si vzpomněl, co myslíš?
Nevidíš, že nemůže dýchat? Vyndej jí tu věc a řeknu ti to.
"Prosím tě."
Řekni: "Prosím tě, Dennisi."
Prosím tě, Dennisi.
Buďte zticha a dobře poslouchejte.
Otázka zní:
Na co si ten malej, hloupej, zlej Dennis
během tý šestiletý terapie vzpomněl?
Na Cukráře, kterýmu jsi musel hulit péro
za ty sračky, kterýma se pak zfetovala tvoje máma.
Nemůžeš za to, že tě celej život někdo šukal...
Josi!
Ještě slovo a budu ti muset fakt ublížit.
Na to ráno u nás v kuchyni! Na to sis vzpomněl!
Dobře.
Výborně, Luiso.
Ale co přesně se tam stalo?
Jak to všechno začalo?
Měla jsem ranní.
Šla jsem
k autu a tam jsem tě viděla. V garáži.
To souhlasí.
Co tady děláš?
Ale proč? Proč jsem tam venku čekal?
Já...
- Už nevím. Už to nevím. - Ty to nevíš? Vážně ne?
Ne, Dennisi, prosím tě! Nedělej to!
S pamětí je totiž jedna potíž.
To dobré člověk rychle zapomene, až moc rychle!
A to špatné si člověk pamatovat nechce.
Chtěl jsi mi něco říct! Proto jsi na mě čekal.
Správně.
Tehdy jsem ale neuměl mluvit.
To byl problém.
A proto jsem to napsal.
MERLE LŠE
Myslím, že bys měl teď radši jít.
Dobře, jak chceš. Tak si to vyříkáme hned teď.
A co se stalo dál, Luiso?
Šli jsme
zpátky dovnitř.
Správně.
Rodina Hägerova u snídaně.
Dennis nám chce sdělit něco důležitého.
Tlusťoch, který neotevře pusu.
No tak, řekni to.
Máti přitáhla skutečně krásný kousek!
- Jsi tak ubohej! - Ne!
To vidíš špatně.
Všechno se děje z nějakého důvodu.
A důvodem, proč musela zemřít, jsi ty, Luiso!
Jenom ty!
- Merle. Jmenuje se Merle. - Správně. Merle!
Tvoje starší, skvělá, mrtvá sestra!
Naučila toho tlusťocha slušnému chování, co?
Mýt si ruce, čistit si zuby, česat si vlasy!
Číst, psát, počítat, cvičit!
Jedno po druhém. A tlusťoch dokonce spolupracoval!
- Co to má být, mami? - Lhala jsi nám?
On ti nic neudělal?
On mi...
- Co? - On...
On...
- Nahlas, my ti nerozumíme! - On mi ublížil!
Takže! Slyšel jsi to? Ublížil jsi jí!
Přepadl jsi ji, odvlekl ji do křoví, roztrhal jsi jí oblečení.
Chtěl jsi ji znásilnit!
Můžeš mluvit o štěstí, že k tomu nedošlo.
Netušila jsem to.
Věř mi, že...
- Kdybych to věděla... - Ale co?
Co jsi nevěděla?
Tak to řekni.
Co jsi nevěděla?
Policie!
Dlouho jsem to nechápal.
Ale musel jsem.
Musel jsem to sakra nějak dostat do hlavy!
Jsem to já!
Já!
To tlustý prase ve vaší kuchyni! S tím lístkem v ruce!
Ale co... co na něm stálo, Luiso?
Že nám lhala.
Nahlas!
- My ti nerozumíme! - Ona nám lhala!
Merle lhala!
Neudělal jsi jí vůbec nic!
Střílej!
Mami, střílej! Tak střílej, mami!
Střílej!
Josi...
Co nedokážu tak úplně pochopit...
Jak jste mohla vzít Dennisovi zbraň,
když jste byly celou tu dobu připoutané?
Povedlo se mi se rozvázat.
A pak jste prostě vystřelila?
Prostě?
S tímhle tu jezdil.
"Luca Greb".
Pozpátku je to "Berg".
"Luca Berg".
Zřejmě chtěl být součástí vaší rodiny.
Zajímavé, viďte?
- Ve čtvrtek je Nadisin pohřeb. - Já vím.
Ahoj. Jak je?
Nezavěšuj, podívám se, kde vězí.
Josi?
Chce s tebou mluvit táta.
- Jsem na záchodě. - Hned ti zavolá, ano?
DVĚ STRANY PROPASTI
České titulky Karolína Drew Iyuno 2023