Gde je on?
Samo malo! Gde idete?
Denisa nema.
- Preselio se zbog novog posla. - Kakvog novog posla?
Niste čuli? Reciklažni centar se zatvorio.
Koja mu je adresa?
Nemam je.
Napolje iz moje kuće ili zovem policiju!
- Ispunili ste mu sve želje? - To je već bilo ovde.
Nije u redu tako kopati po tuđim stvarima. -Je li to njegov mobilni?
- Dobio ga je za rođendan. - Resetovao ga je.
Sve je izbrisano. Želi da bude nevidljiv.
To je radio i kao dete. Krio se ispod kreveta.
Htela sam da ga utešim i ugrizao me je. Do kosti!
Evo, pogledajte! Morala sam i na ušivanje.
DVA LICA PONORA
HOHES VEN
Ne mogu nikako da dobijem Džozi. Je li ovde?
- Ne, otišla je. - Otišla? Gde?
U Brisel kod novog dečka.
Otkad ima novog dečka?
Moram da idem, vrtić se zatvara.
Manuele, otkad?
Već nekoliko nedelja. Ne znam.
Upoznao si ga, zar ne? Lično?
Šta je tebi? Misliš da bih pustio našu ćerku da ode negde, a da ga ne znam?
Dobar klinac. Vrlo zreo za svoje godine.
Znaš...
Kontracepcija i to... Razgovarali ste o tome?
Džozi ume da brine o sebi. Ima 17 godina, Lu!
Molim te, Manuele. Pozovi je. -Zašto?
Ja...
Ne želim da opet ispadne da je kontrolišem. Molim te...
Tek smo počele da se zbližavamo.
- Zdravo, tata! - Zdravo, dušo.
- Dobro si putovala? - Jesam. -Drago mi je.
Čime se još baviš? -Odmaram. Kasnije idemo da jedemo s društvom.
- Pozdravi ih. - Hoću. Ćao, tata.
Ćao, ljubavi.
- Dobro je. - Jesi li zadovoljna?
Hvala ti.
Ko je to bio?
Tata. Hteo je da vidi je li sve u redu.
I? Je li sve u redu?
- Jeste, sve je u redu. - Hajde, idemo da se zabavimo.
Hajdemo! Sinovi Domovine!
Dan slave je došao!
Smrt je početak besmrtnosti. Ko je to rekao? -Ne znam. Znaš li ti?
Robespjer!
- Maksimilijan Robespjer! - Ko je on bio?
Odrubio je glavu poslednjem francuskom kralju pre nego što su ga...
Da, da!
Ovim te proglašavam kraljem,
Robertom Šperom ovog kampa!
Ne, kaže se Robespjer, to je francusko prezime.
- Odakle ti to? - Šta?
Prsten!
Druže, to je samo bezvezni prsten.
Nije. Samo je Kendimen imao takav.
Lupetaš! To je masovna proizvodnja, sranje iz Kine!
Odakle ti taj prsten?
- Odakle ti? Odgovori mi! - Pusti me pa ću ti reći!
Stoj!
Vozi!
Ne!
Sranje! Poludeo je!
Zamalo da ga ubiješ!
Ludi su u glavu!
- Šta je to bilo? - Nemam pojma. Glupi su.
'Jutro.
Odakle ti taj prsten?
Koji prsten?
Pronašao sam ga, u zatvoru.
Džozi...
Džozi!
Reci mi istinu ili odlazim!
U redu.
Dobro, reći ću ti.
Taj prsten...
Od moje je majke, ali baš i nije bila neka majka.
Imala je 17 godina, kao i ti,
kad je u stomaku počelo da joj raste prokleto dete.
A Kendimen...
On je bio njen ljubavnik ili šta god.
Tad smo živeli u Antverpenu.
On joj je nabavljao to sranje kojim se fiksala svaki dan.
A onda bi se pobrinuo za mene.
- Pobrinuo? - Da, pobrinuo bi se za mene.
Pravio mi je sendviče s nutelom,
čitao mi je priče...
Sve ono što već radiš s malim derištem.
Samo sam hteo da mu izrazim zahvalnost.
Posle toliko vremena.
To je bila njegova prikolica?
- Ona s rupama u zidu? - Mislim da jeste, da.
Odrekao si se jedine stvari koja je pripadala tvojoj majci?
I dao to njima? Baš njima?
Moja majka je umrla od predoziranja.
Šta bi trebalo da radim s njenim prstenom?
Mrzim ovo! Bila je greška ići tamo.
U redu je ako želiš kući.
Odvešću te do najbliže stanice.
Koliko smo daleko od našeg apartmana?
Oko sat vremena. Najviše.
To je naš apartman?
Ima sve što nam treba.
Super je, zar ne?
Znam da nije brazilska džungla,
ali bar nema zmija ni komaraca.
- Onda? - U računaru nema ničeg.
Ništa o promeni adrese. Još uvek je registrovan pod starom.
Pretpostavila sam. -Trebalo je da odustaneš od ovoga.
Ostavio mi je poruku, dole kod reke.
- Opet neko cveće? - Ne, nešto drugo.
Još jedan krst.
- Jesi još ovde? - Molim te, idi kući.
Opusti se u kupki, smiri se i drži noge u mestu!
- Hoćeš li moći? - Pokušaću.
Šta želiš od mene?
Sve ono u "Poluksu" i posle toga...
Išao si sa mnom samo zato što sam Merleina mlađa sestra.
Reci nešto, dođavola!
U početku, da.
Ali posle nekog vremena stvari su se promenile. -Stvari?
Imaš li pojma kako se zbog toga osećam?
Napravila sam sve greške koje sam mogla da napravim.
Samo želim da završim...
Džozi, teško je razumeti sve ovo.
Ali stalo mi je do tebe.
Mnogo mi je stalo do tebe.
Zaista.
Znaš, ti si moja prva...
Nikad pre nisam bio sa ženom.
Zaista?
Nisi nikad spavao s nekim?
I sad si zaljubljen u mene?
Da.
PORUKA OD NEPOZNATOG POŠILJAOCA
POZDRAV OD LUKE
Broj koji ste nazvali trenutno je nedostupan.
Prokletstvo!
Dođavola!
Da? -Treba mi tvoja pomoć. Odmah!
Zar ne treba da se opuštaš?
Molim te, Nadisa! Veoma je važno.
DAN
NOĆ
Upomoć!
Džozi!
Dođi. Dođi ovamo.
Ne! Pusti me!
Imaš li pištolj?
Ne dam ti ništa dok mi ne kažeš šta se događa.
- Tvoja ćerka? - Ovde se dogodilo ubistvo.
- Kako znaš? - Prepoznala sam ovog.
Razgovarali smo. Ovde je i ono bure.
Ali izgleda da je opuštena, zar ne?
Fotografija je stigla s nepoznatog broja.
- Ko je to? - Džozin navodni dečko.
- Išla je kod njega u Brisel. - Misliš da je to Denis?
- Da, ne postoji nikakav Luka! - Ali razgovarala si sa Džozi.
Da, to me najviše plaši.
Ne znam ni sama šta se događa. -Šta je s Tešeom?
Zar nije vreme da ga zamoliš za pomoć?
Pa da me opet odbije? Nema šanse.
Ali ako je Džozi kod Denisa, treba joj pomoć!
- Daj mi pištolj. - Samo ako idem s tobom.
Moram to sama.
- U redu. - Molim te, Nadisa!
Ugrozićeš Džozi, a i mene.
- Ako se ovo pročuje, u problemu smo. - Sutra se vraćam. Obećavam.
Hvala ti.
Pazi šta radiš. Jesi me čula?
Hvala.
Zdravo.
Jesi li dobro?
Ti si ih ubio!
- A sad ćeš ubiti i mene! - Ne...
To je bilo drugačije. Nisu zaslužili ništa bolje.
- Odveži me! Odmah! - Džozi!
Samo pogoršavaš stvari!
Smiri se, neću ti ništa.
Ako budeš tiha, skloniću to.
U redu?
- Luize, kako si? - Šta si joj uradio?
Smiri se. Spava.
U mom krevetu, ako me kapiraš.
- Želim da razgovaram s njom. - Ne može sad. Žao mi je.
Ako joj se nešto dogodi, kunem ti se... -Onda požuri.
Vreme ti ističe.
Šta izvodiš? Rekla sam da mi ne treba pojačanje!
Ovo je između mene i Denisa, i nikog drugog! U redu?
Predlažem da svoje lepo dupe odvezeš kući!
Razumem. U redu. Prijatan odmor, gđo Duboa.
Šefe? -Napokon su ulovili ubicu Stefana de Vildea.
Dokazi su jasni. -Došla je neka žena. Kaže da je hitno. Reč je o Denisu.
Recite gđi Berg da sam na važnom sastanku
i da nemam vremena za nju, pa ni sutra.
Dakle, ukrao vam je automobil i kreditne kartice i otišao?
I to mi govorite 72 sata nakon što je nestao?
Plašila sam se, pretio mi je.
Neka sve jedinice krenu u potragu. Moje kolege će vas otpratiti kući.
Pronašla sam ovo.
Pripada njemu.
Bar mislim.
Kad ste to pronašli? Isto pre tri dana?
Juče.
Ne, zapravo jutros.
Gde?
- Gde ste to pronašli? - U vrtu.
Na stepenicama.
- Gđo Ašhauzen... - Dr Ašhauzen.
Ako postoji još nešto što nam ne govorite,
a važno je, bićete u nevolji. Jeste li me razumeli?
Ne znam je li to važno, ali...
Ponekad je s njim bila jedna devojka.
Veoma je zgodna.
Možda je kod nje?
Ima li ona ime?
Žao mi je, nije me nikad upoznao s njom.
Rado bih joj spremila ručak.
Junetinu u umaku od rena, recimo.
Ali meso ne sme da se skida s buta, inače se osuši.
Doktorka, razmislite dobro još jednom.
Možda ste načuli neki razgovor ili nešto slično.
- Ime joj počinje na "Dž". - Džoana?
Džulian?
Žozefin?
Džozi! To je to.
- Bar mislim. - Džozi Hager?
Ne znam joj prezime, žao mi je.
Džozi Hager.
Mogu li da dobijem policijsku zaštitu?
Oprostite?
Sranje!
Ne!
- Bidžane, šta imaš? - Javile su se kolege iz Belgije.
Izgleda da čovek kojeg su uhapsili ipak nije ubica.
Tvrdi da je prsten dobio od mladog Nemca na poklon.
A taj Nemac izgleda kao Denis Opic, zar ne?
Upravo tako.
U redu.
Moram u ve-ce.
Sama.
Ne mogu da izbacim Kendimena iz glave.
Nije ti samo pričao priče za laku noć, zar ne?
I pravio ti sendviče s nutelom?
On je brinuo o tebi, pa si se ti pobrinuo za njega.
Ćuti. Začepi.
Zato si ubio moju sestru i sve druge.
- Ne znaš za bolje. - Sereš!
Tvoja sestra nema nikakve veze s tim!
Nema? Ko je onda ubio Merle? Kendimen?
On je u zasedi čekao moju sestru i izbo je nožem 24 puta?
Kakav je bio osećaj ubiti moju sestru?
Hajde, reci mi. Imam prava da znam.
Nisi to hteo da uradiš, zar ne?
Samo si bio uplašen.
Kao što sam ja sad uplašena.
Ako me pustiš da odem,
niko neće saznati za to. Obećavam.
Otići ću kući svojim derištima,
pričaću im o Briselu i onom spomeniku s divovskim kuglama.
I o Luki koji se zaljubio u drugu devojku
i kojeg neću više nikad videti.
On je za mene mrtav. Ne postoji više.
Dođi.
Molim te, dođi.
Molim te.
Molim te, odveži me.
Ne!
Ne! Molim te, oslobodi me!
Pusti me!
Oslobodi me...
Dobro jutro!
Žao mi je što sam morao da budem malo grub.
Ali zaista mi nisi olakšala.
Razmisli, Denise.
O tom jadu kojeg pružaš ljudima.
Ja sam kriv za taj jad?
A ti?
Jesi li pomislila na to u poslednjih sedam godina?
Ili ti nemaš veze s tim jadom?
Molim te, možemo da rešimo. Sve ćemo rešiti.
Ali ne ovako.
Pogledaj se, Luize. Nisi u dobrom položaju.
A popuješ mi i govoriš mi šta da radim.
Samo želim da postupimo ispravno... -Umukni!
Umukni već jednom! Sad ja govorim.
Sad bar mogu da govorim.
Tad nisam mogao. Morao sam to prvo da naučim.
Naučila me je terapeutkinja.
Potrajalo je, ali vremenom je mali, glupi,
nevaljali Denis otvorio usta i setio se.
A čega se tačno setio? Šta misliš?
Zar ne vidiš da ne može da diše? Izvadi joj to pa ću ti reći!
"Molim te." Reci: "Molim te, Denise."
Molim te, Denise.
Dobro, sad umukni i slušaj me.
Dakle, pitanje je sledeće:
čega se mali, glupi Denis setio tokom šest godina terapije?
Setio si se Kendimena čiji si kurac morao da pušiš
da bi tvoja mama mogla da dobija fiks koji joj je spržio mozak.
- Nisi ti kriv što te je silovao... - Džozi!
Još jedna reč i moraću da te povredim.
Setio si se onog jutra kod nas u kuhinji!
Tako je. Vrlo dobro, Luize.
Ali šta se tamo dogodilo?
Kako je sve započelo?
Morala sam rano na posao.
Ja sam...
Hodala sam ka automobilu i videla te u garaži. -Tako je.
Šta ti ovde radiš?
Ali zašto? Zašto sam bio tamo? Zašto sam te čekao?
Ja...
- Ne sećam se. Ja... - Ne sećaš se? Zaista?
Ne, molim te! Denise, nemoj to da uradiš!
Tako je to kod pamćenja.
Sve dobro se zaboravlja. Prebrzo se zaboravlja.
A onog lošeg ne želiš da se setiš, da.
Hteo si nešto da mi kažeš. Zato si me čekao.
Tako je. Ali tada nisam mogao da govorim.
U tome je bio problem.
Pa sam to napisao.
MERLE JE LAGALA
Predlažem ti da odeš odavde.
U redu, kako želiš. Možemo to da rešimo odmah.
Šta se onda dogodilo, Luize?
Vratili smo se u kuću.
Tako je! Cela porodica Hager na doručku!
Dakle! Denis ima važno obaveštenje!
Debeljko koji nije mogao da otvori usta!
Hajde, reci.
Mamica je dovukla jadnika u kuću. -Patetičan si! -Ne!
Loše si shvatila.
Sve se događa s razlogom.
A ti si razlog što je ona umrla, Luize!
Samo ti!
Merle. Ona se zove Merle!
Tako je. Merle.
Tvoja starija, kul, mrtva sestra Merle!
Naučili ste tog debeljka manirima, zar ne?
Peri ruke. Operi zube. Počešljaj kosu!
Čitaj, piši, računaj, vežbaj!
Jedno za drugim!
A debeljko je samo radio šta mu je naređeno!
- Šta to radiš, mama? - Jesi li lagala?
Je li ti nešto uradio?
On je...
- Šta? - On...
On me...
- Glasnije! Ne čujem te! - Povredio me je!
Jesi li je čuo? Povredio si je!
Napao si je, odvukao u grmlje, pokidao joj odeću.
Hteo si da je siluješ!
Imao si sreće što nije došlo do toga.
Nisam znala!
Veruj mi, ja...
- Da sam znala, ja bih... - Šta?
Šta nisi znala?
Reci mi.
Šta to nisi znala?
Policija!
Dugo mi je trebalo da shvatim.
Ali trebalo mi je to.
Morao sam to sebi da utuvim u jebenu glavu!
Da sam to bio ja!
Ja!
Ta debela svinja u vašoj kuhinji s porukom u rukama!
Ali šta...
Šta je na njoj pisalo, Luize?
Lagala je...
Glasnije!
- Ne čujemo te! - Da je lagala!
Merle je lagala!
Nisi joj ništa uradio.
Pucaj!
Mama, upucaj ga!
Pucaj više! Mama!
Džozi...
Nikako ne mogu da shvatim
kako ste Denisu oduzeli pištolj ako ste sve vreme bili vezani.
Oslobodila sam se.
A onda ste ga jednostavno upucali?
Jednostavno?
Ovo smo našli kod njega.
Luka Greb.
Obrnuto je Berg.
Luka Berg.
Izgleda da je želeo da postane deo vaše porodice.
Zanimljivo, zar ne?
Nadisina sahrana je u četvrtak. -Znam.
Zdravo, kako si?
Čekaj malo. Videću gde je.
Džozi?
Tata želi da razgovara s tobom.
U kupatilu sam!
Nazvaće te, u redu?
MEDIATRANSLATIONS