PRONAJÍMÁME BYTY BROOKMORE
„Teddy Thompson, pasadenská realitní jednička.
Nepřej si to.
Uskutečni to.“
Tuhle fotku plácli na všechny busy ve městě.
Je ironické, že jsem se včera pod jedním rozplácnul.
„Rozplácnul“ ve vašem nekrologu nepoužiju.
„Rozprsknul“? Zapracuju na tom.
Tady to potřebuje rekonstrukci jako sůl. Kdy to spácháš?
Dobré ráno, Nell. Ještě jsi neposlala nájem.
A taky v tvé polovině ledničky něco silně páchne.
Promiň.
Nemám žádný další šeky ani peníze.
A ten smrad jsou smíchané zbytky polívek z minulého týdne, které si dám k obědu.
To je nechutné. Hlavně si svoje frankenpolívky odnes,
až půjdeš do práce. Není to moje věc, ale máš zpoždění 20 minut.
Co? Ne. Sakra!
Takže ty jsi v pronájmu?
Myslím, že tě nemůžu zastupovat.
Než jsem umřel, chyběl mi kousek k uzavření milionové smlouvy.
Dělám výhradně luxusní nemovitosti.
A jaká nemovitost jsem já?
Byt u letiště, který ztrácí hodnotu.
Já hodnotu neztrácím!
Pošli mi to, prosím tě. Díky.
Sam!
- Ahoj. - Sam, ztrácím hodnotu?
Mluvíš o pleti? Mám když tak jeden horší retinol,
kterej ti do pondělí spálí pokožku.
Ne. Myslím to obrazně.
Bojím se, že mám ve sklepě plíseň.
Jo, holka. Na to krém nemám.
Jsem tu rok.
- Jsem tu přínosem? - Co? Jasně že jo.
Jsi chytrá, je s tebou sranda.
A jsi jediná, kdo dokáže zvednout Sparkletts.
Tak jo, poslouchejte.
Je čas na úklid.
Můj otec, majitel a vydavatel těchto novin
a důvod, proč jste všichni naživu, dnes přijde.
Všechno musí být dokonalé.
Stres nemám ani já, ani vy. Nikdo.
Jasné? Takže si všichni ze svých pracovních míst
vykliďme neprofesionální a mediálně nevděčné věci.
Co to je? „Žít, smát se, milovat.“
Spíš: „Ble, ble, ble.“
Sam, můžu si tady schovat fotky děcek?
Jsou milé a plné radosti, což Rhodes nemá rád.
- Jasně. Přines je sem. - Jo.
Proboha.
Dennisi, jste pěstouni pár měsíců.
Jak to, že máš tolik fotek?
Chci zachytit každý moment.
- Tak jo. - Koukni.
Tady jsou poprvé u nás doma.
- To je milý. - Jo.
- Poprvé v obýváku. - No...
Poprvé v jídelně.
Poprvé v předsíni.
Zlato, seber se.
- Rodičovství není super. - Vy dva.
To jsou pořadače na důležitou prezentaci, kterou jsem připravila pro otce.
To je příležitost zvýšit si hodnotu. Řekni si o pořadač.
- Dáš mi jeden? - Nell.
To je překvapení. Vždy jsi schovaná jak kostelní myš.
- Proč chceš pořadač? - Chci být na té schůzi.
Mám desetiletou zkušenost v publicistice. Myslím, že můžu být přínosná.
Nell, od minulého roku
tě znám jako Saminu kamarádku a taky jako svoji známou a zaměstnankyni.
Takže si to nevylož špatně,
ale otec musí vidět naše nejlepší lidi a ty jsi...
Nejhorší.
To nebylo moc milé, Masone.
Je to darebák. Jedničky, jdeme.
- Má Mason pořadač? - Nevím. Promiň.
Stále zadlužená – Stále bez povýšení
Stále nezadaná – Stále nedospělá
Stále nezralá
Stále naživu
Dobré ráno všem.
Rád vás zase vidím, jestli jsme se už setkali.
Páni, hezká košile. Koupíme ti zrcadlo.
- Sundám si ji. - Správně.
Ráda tě vidím, otče.
Alexis. Každým dnem se víc a víc podobáš své přísné babičce.
A ty vypadáš bohatě, otče.
Jsem ráda, že ses přišel podívat na růst rodinného klenotu Rhodesových.
Připravila jsem podrobnou prezentaci
se svými nejlepšími lidmi a jejich obrovskými pořadači.
Jsou vážně těžké.
Nechci předbíhat, ale dobrou zprávou je tříprocentní nárůst prodaného nákladu.
Tříprocentní. Jako mlíko.
Jo.
Odstup od delikates pro mého otce.
Promiň, tyhle scones jsou hrozně suché.
Jako bomba do koupele.
Kdo je ta dívka s plnou pusou?
Ta jen píše nekrology. Nemá žádný pořadač.
Je to pořád v krku.
Víš, vlastně jsem přišel kvůli ní.
Kvůli mně?
Poslední dobou přemýšlím nad svým veledůležitým životem
a myslím, že je čas uvážit,
co si o mně svět přečte, až tu nebudu.
„Gigant. Samorost.
Gigant samorostů.“
Všechna tato slova mě popisují.
Samozřejmě. Jsou výstižná.
Jo. Víš co?
Dokonči to ve své puse
a dáme se do práce.
Nell ale patří k méně důležitým zaměstnancům.
Jestli chceš pracovat s důležitějšími lidmi, jsem k dispozici.
Není třeba, drahá.
Poklábosím si s Mel.
Poklábosí si s Mel.
Konečně vás poznávám, pane Rhodesi.
Vaše noviny jsou skvělé.
Taky tě rád poznávám. Ještě jsem nečetl tvoji práci,
ale podle rukou jsi dříč.
Díky. Mívám sezónní ekzém.
Takže, zajímá mě, jak to probíhá.
Mám ti to diktovat? Mám to zahrát?
Obvykle shromáždím informace, promluvím si s blízkými.
Zatáhni to, prosím.
Tak dobrá. Co se o vás lidi mají dozvědět jako první, až tu nebudete?
Páni. Mluvit takhle spatra mi moc nejde.
V roce 1987
jsem získal dva přední obchodní řetězce žárovek v Americe.
The Light Bulb Plus a The Light Bulb Stop.
Sloučil jsem je do Light Bulb Chalet.
Fajn. To je celkem dobré.
Tím se zrušilo 2 000 pracovních míst v zemi.
Určitě šli všichni zase studovat.
Co to tu páchne?
Tebe znám. Jsi Nellin spolubydlící.
Za dne vypadáš ještě chaběji.
A ty jsi ta nepřístupná a panovačná šéfka.
Odkud máš ten oblek? Z hrobu Reaganové?
Ne, ale je z její kolekce.
Už ti někdo řekl, že připomínáš chřest?
Tobě asi chutnají citrony.
Ty zase nemůžeš mléčné výrobky a všem to vykládáš.
A ty chceš mluvit s nadřízeným.
Čekám na otce. Stráví tu se mnou den. Co tu děláš ty?
Nesu Nelliny zbytky.
Její místo je...
Někde tam.
Je to to upatlané.
Hodně štěstí se záchranou trávy nebo co to děláš.
Hodně štěstí s válkou proti drogám.
Tak dobrá. Jaké to je? Zní to dobře?
Asi ještě ne, ale věřte, že to bude dobré.
I s mou historkou o tom, jak jsem ukončil školní stávku?
Když říkám školní, myslím tím stávku děcek.
- Jo, chápu. - Dobře.
Ale zatím to nezní jako „oslava života“,
ale spíš jako slova padoucha, než vás shodí do sopky.
To není dobré. To je můj odkaz.
Takhle si mě lidi budou pamatovat.
Tak co mám dělat? Buď ke mně upřímná, Mel.
Dobře.
Mám být upřímná?
Jmenuju se Nell.
- Mel. - Nell.
- Nell s... - Nell!
Jo.
Tohle je buď poprvé, co jsem zkomolil něčí jméno,
nebo poprvé, co mě někdo opravil.
Tak fajn. Co dál?
Myslím, že se lidi nejvíce ztotožňují s prostými věcmi.
S vyhranými boji.
S dobrými skutky.
Jistě, s dobrými... To by mělo být snadné.
- Tak jo. - Jak je do mého nekrologu dostaneme?
Tím, že je budete dělat.
- Dělat dobré skutky. - Jo.
Jasně. Víš co?
Tohle je ta nejpoutavější konverzace, jakou jsem kdy vedl.
Páni.
Chci pokračovat.
- No tak. - Tak jo.
To snad ne. „Dobré skutky“?
Proč jsem to nevěděl?
Pro Lexiina tátu jsem poutavá.
Řekl „poutavá“.
- To je dobrý zvýšení hodnoty, ne? - Tvoje čtvrť je na vzestupu.
Připrav se na 12dolarový latté, holka.
Připraven na oběd, otče?
Ano. Jdu s Nell.
Tak se jmenuje, lidi. Tak to přestaňme říkat špatně.
Samozřejmě jestli se mnou půjde.
Víte co? Oběd, to zní skvěle, pane Rhodesi.
Dobře. Tvůj řidič, nebo ten můj?
Ten váš.
Můj.
Dobrá. Jde to přesně, jak jsem to plánovala a chtěla.
Ty tu ještě jsi? Neměl bys dojit mandle?
Nenašel jsem Nellin stůl.
Je na obědě s mým otcem, což mi neva.
Nevypadá to tak.
Zdá se, že máš kvůli tátovi pořádný komplex.
Nepovídej. Vypadáš jako mop se studentským dluhem.
A tebe asi zrovna vyrazili ze Sephory.
Cricketina vinárna
Přemýšlela jsem. Je tu několik věcí,
které z vás udělají dobráka s působivějším nekrologem.
Například charita.
Jo. Víš, za ty roky jsem dal na charitu balík.
Dokonce jsem dal bývalé ženě celou svou nemovitost v Malibu.
Jo, nechtěl jsem ji.
Možná by vás těšilo darovat na něco,
co je vám blízké. Řekněte, co je vám blízké.
- Peníze. - Chcete darovat své peníze penězům?
Ano. Jak to mám udělat?
Doufám, že mi tím prstem ukazujete, kolik lahví vína chcete,
jinak o tu ruku přijdete.
Promiň, Cricket. Pan Rhodes je Lexiin táta.
- To dává smysl. - Au.
To je poprvé, co se za mě někdo omluvil, ale líbí se mi to.
Řekni, co jsem udělal špatně.
Když k vám přijde obsluha, navážete oční kontakt.
Pozdravíte a řeknete něco milého.
Dobrá.
Zdravím, rád bych vám koupil letadlo.
- Ne, to je moc. - Ne?
- Přehnané. - Jo.
Možná něco přístupnějšího.
Rozumím.
No páni, z toho balkonu můžete hrát Shakespeara.
Promiň. Nikdy se nevyjadřujte k těle ženy.
Ale tělo a letadlo jsou moje nejlepší taktiky.
Musíte docílit toho, aby ten druhý cítil vaše uznání a vděk.
Co mám dělat? Pochválit jí boty?
- Jasně. - Jo.
Jo, to zní neškodně. Zkuste to.
Líbí se mi vaše boty.
Děkuju.
Vidíte to?
- Vážně? To je to tak snadné? - Jo.
Není to sice zřízení školy pro sirotky,
ale právě jste navázal normální lidský kontakt.
Díky, Nell.
Nemáte zač, pane Rhodesi.
Blahopřeju vám.
A vy mi dlužíte letadlo.
DUSÍTE SE? ZACHRAŇTE ŽIVOT HEIMLICHICHEM
Řekni mi, že je tam ještě kafe.
Není čerstvé, ale svůj účel splní, co?
Amen.
Počkej. Co tu děláš?
Mám menší pauzu.
Ty tu nepracuješ.
Během pauzy ne.
Jo, tohle nepřejdu. Proč tu jsi?
Sam, Edward tu je, protože je můj právník.
Dělá environmentální právo.
Přesně. Právě vedu spor se smrkem.
Ale Edward skončil a odchází.
Jo. Jsi v pořádku?
Určitě je dneska vhodný den začít žalovat stromy?
Jak se říká: „Ideální čas žalovat strom není nikdy.“
Jsem v pohodě, Sam.
Dobře.
Nezapomeň podepsat Stevovo přání.
Nepracuješ tady.
Proč tu ještě jsi?
Přišel jsem si dát kafe.
A zeptat se, jestli chceš, abych tě „obejmul zezadu a přiložil ruku na pupík“.
Myslíš to, jak jsem tě na chodbě opřela o zeď a vášnivě jsme se políbili?
Nic to nebylo. Zapomeň na to jako já.
Ten smích znám.
Slyšela jsem ho jako malá.
Spadla jsem na bruslích.
- Čemu se smějí? - Trefa.
Je vůbec vtipná?
Znáš její snídaňové hříčky?
Jsou „vejcokající“.
Chci ti poděkovat za velmi přínosný den, Nell.
To já děkuju, pane Rhodesi.
Pan Rhodes je můj kocour. Pojmenoval jsem ho po sobě.
Říkej mi Duncan.
Díky, Duncane.
Pro mě to taky byl poučný den.
I pro mě.
Z budovy na demolici se stal moderní domek v dobrém školním obvodu.
Víš, slovo „verva“ nepoužívám často,
protože nechci, ale musím říct, že ji máš.
A zvýším ti plat.
- Vážně? - Jo.
Díky, pane Rhodesi.
Páni. Teda, díky, Duncane. Duncstere?
- To je za čárou. - Duncane.
Alexis!
Ano, otče. Potřebuješ mě?
Ano. Protože potřebuju tvoji kancelář.
Právě jsem Nell přidal
a chystáme se nahoru oslavit to se skotskou u krbu.
Polední sklenička.
To je hezké.
Sejdeme se tam za deset minut.
Tak jo, bimbasi. Zařaď zpátečku a pojď.
- Páni. Jsem tak rád... - Nemluv.
Tomu neuvěříš.
Rhodes je do mě blázen a váží si mýho názoru
a právě mi přidal.
Co? Děláš si srandu?
Bože. To chce oslavu.
Zasloužíš si to. Cítím, že se blíží nákupy v Neiman’s.
Nebo v Marshalls.
Pořád jsme v publicistice...
I tak jsem na tebe hrdá.
Díky.
- Teď když jsi k němu našla cestu... - Jo.
...bys toho mohla využít a přimět ho, aby Lexi věnoval pozornost.
Myslím, že ve skrytu duše chce jeho pozornost.
Prd. Chovala se ke mně jako kráva. Ne.
Budu to brát jako „možná“, jo?
Přemýšlej o tom, protože o ni mám starost.
Kdykoli ji vidím, je na sesypání.
Ahoj.
Mně přijde v pohodě.
To chutná jako drahá bota.
Podle doktora to neprospívá mým játrům, tak jsem ho nechal zabít.
Jo. Jste zlej. To je protizákonný.
Je tak divný tady odpočívat.
Obvykle na mě Lexi řve
nebo mě uráží nebo na mě křičí urážky.
Jo. Se jménem Rhodes se pojí velká očekávání.
Jasně.
Víš, Duncane, je mi Lexi tak trochu líto.
Myslím, že šílí z toho, že ji ignoruješ kvůli někomu jinému.
Vždycky to tak je.
- Na zdraví. - Na zdraví.
Počkej. Na zdraví ne. Jak to myslíš, že je to tak vždycky?
Takhle ji motivuju. Kdykoli mi přijde, že to fláká,
třeba když se spokojí s bídným tříprocentním nárůstem prodaného nákladu,
najdu někoho, kdo ji žere,
a zahrnu ho chválou a pozorností.
To ji nutí usilovat víc o moji náklonnost.
To myslíš vážně?
To je hrozný.
A efektivní.
Jednou když zaostávala za ostatními v internátní škole,
jsem se spřátelil s její kamarádkou Sarah. Strávili jsme spolu Díkůvzdání.
Propána, byla tak nudná.
Bavily ji mapy.
Nicméně Lexi ten rok dokončila ročník jako nejlepší ze třídy.
Jen jsi mě využíval, abys zmanipuloval dceru?
Věděl jsem, že jsi na to dokonalá, když jsem viděl její znechucený výraz
při pohledu na to, jak se cpeš tou scone.
Je mi zle.
Nemůžu uvěřit, že jsem byla pěšák v Duncanově ujeté hře.
Nemůžu to zvýšení platu přijmout.
Vždycky budu byt u letiště.
Pamatuješ si na tu milionovou smlouvu?
Výhled na oceán, vinný sklep, nekonečný střešní bazén.
Chápu to, Teddy Thompsone.
Ale byli tam i termiti, prasklý komín a rozpadající se základy.
Po zprávě o inspekci jsem se cítil, jako by mě srazil autobus.
Četl jsem si ji totiž na mobilu, když mě srazil.
Au.
Jde o to, že nezáleží na tom, jak luxusně vypadáš zvenčí,
když se ti rozpadají základy.
Ty tvoje jsou pevné.
- Myslíš? - Jo.
Věděla jsem, že kradu pozornost Lexiina táty.
Bylo mi to fuk. Viděla jsem jen to, že si mě někdo váží.
Na tvoji obranu, chtěla jsi z něj udělat lepšího člověka.
Ani to mi nevyšlo.
Vůbec mě nepochopil.
Nezajímal ho ani jeho nekrolog.
Asi protože ho ještě nečetl.
Nebo neumí číst. Buď to, nebo ono.
Duncan Wilson Rhodes byl gigant v tisku,
vitaminech a žárovkách.
Byl to značně vlivný podnikatel, jehož život byl úspěšný
ve všech směrem kromě jednoho.
Jeho vztahu s blízkými.
Zůstala po něm Alexis, bývalá olympionička
a současná redaktorka SoCal Independent.
Alexis se maximálně snažila jak o otcovu prozíravost, tak náklonnost.
V té první věci sice uspěla, ale té druhé se jí nedostalo.
Duncan totiž odešel dřív,
než si mohl uvědomit, že účetní knihy
nevypovídají o hodnotě života.
Tak tady to je.
O hodnotě života vypovídají vztahy s ostatními.
Tahle musí být první, protože jsem ji vyfotil o pět minut dřív.
A také vliv, který na ostatní máme.
Kdyby měl Duncan šanci znovu žít,
snad by rozšířil svoji emoční škálu.
Ahoj, otče.
Alexis.
Chci se omluvit za Nellin nekrolog.
Plat jí nesnížím. Má sotva životní minimum.
No, něco zkus.
Taky jsem prošla naše finance
a mám na víc než na tříprocentní nárůst nákladu.
Můžu ti poslat pár zajímavých nápadů.
Já věděl, že něco vymyslíš. Domluv čas s mojí sekretářkou.
Alexis.
Ano.
Máš hezké boty.
- Boty? - Jo.
Díky.
Jsou od ševce kousek od paláce ve Vídni.
To byl báječný výlet.
- Ty si to pamatuješ? - Jo.
Poprvé jsem tam měla zelí.
- A klobásu, že? - Jo.
- To je tvoje dílo. - Naše dílo.
Díky, že jsi mi připomněl, jakou mám hodnotu.
Jak vždycky říká Teddy Thompson: „Nepřej si to. Uskutečni to.“
Dopíšeš teď můj nekrolog? Tohle je ta moje nejdelší prohlídka.
Co se tu děje?
Tohle? To jsou jen hezký vzpomínky.
Ne, to jsou věci, které Lexi posbírala lidem ze stolů.
Jo. Tohle je Jeffova rodina.
Teď je to moje rodina.
A tohle je můj obrázek krocana s otiskem ručičky Dominicova syna.
To je skvělá dekorace.
A byla jste v Námořnictvu USA. Vážím si vaší služby.
Jasně.
Tyhle věci patří lidem v kanceláři.
Ukradla je.
Je to dobrodějka.
- Každý kancl má takovou. - Zkuste si naproti ní sedět.
- „Bla, bla. Nikdo není doma.“ - Jste vtipná.
Já vím!
Poobědvejme spolu. Jak se jmenujete?
- Tina. - Skvělé.
Pojďte, Nino.
Vždyť je to jedno.
České titulky: Fabiána Tetamenti