BROOKMORE LAKÓHÁZ
„Tedd Thompson, Pasadena első számú ingatlanügynöke.
Ne csak álmodj róla!
Vedd meg!”
Minden buszra ez a kép van felpasszírozva.
Ironikus, hogy tegnap én passzírozódtam fel egyre.
Nem fogom a „felpasszíroz” szót használni a nekródban.
„Széttrancsíroz?” Még gondolkodom rajta.
Szóval erre ráfér a felújítás. Mikor fogod felújítani?
Jó reggelt, Nell! Még nem kaptam meg a lakbért.
Plusz valami agresszíven bebüdösíti a te oldaladat a hűtőben.
Bocsi!
Nincs több csekkem vagy pénzem.
És a szag a mai ebédem, ami a múlt heti leveseim maradékának kombinációja lesz.
Undorító. A lényeg, hogy tüntesd el azt a Frankenszaftot munkába menet,
és bár semmi közöm hozzá, de húsz perce el kellett volna indulnod.
Mi? Ne! A francba!
Szóval bérlő vagy?
Sajnálom, de nem tudlak képviselni.
Amikor meghaltam, ennyin múlott, hogy eladjak egy tízmilliós házat.
Kizárólag a luxuspiacon mozgok.
Én milyen ingatlan vagyok?
Egy reptérhez közeli, gyorsan amortizálódó lakás.
Én nem amortizálódom!
Remek lenne, ha kiküldenéd. Köszi.
Sam!
- Szia! - Sam, amortizálódom?
Az bőrgyógyászati cucc? Mert van egy retinolom,
ami hétfőre egy egész réteget leéget az arcodról.
Nem. Metaforikusan értettem.
Félek, hogy penészt növesztek az alagsoromban.
Sajnálom, drágám, arra nincs krémem.
Már egy éve itt vagyok.
- Szerinted hasznos vagyok? - Mi? Hát persze!
Okos vagy, vicces,
és egyedül te tudod kicserélni a vizes ballont.
Jól van, emberek, figyelem!
Ideje takarítani.
Apám, az újság tulajdonosa és kiadója, az egyetlen dolog,
ami miatt még életben vagytok, idelátogat. Mindennek tökéletesnek kell lennie.
Nem stresszelek. Te sem. Senki sem.
Oké? Szóval miért nem dobunk ki mindent, aminek semmi köze az újsághoz?
Ez meg mi? „Élj, kacagj, szeress.”
Inkább „undi, undi, undi”.
Sam, elrejthetek itt néhány fotót a srácokról?
Elragadóak és örömteliek, vagyis minden, amit Mr. Rhodes utál.
- Persze, hozd csak be! - Oké.
Jesszusom!
Dennis, csak pár hónapja nevelitek őket. Honnan van ennyi fotód?
Mindent meg akartam örökíteni.
- Aha. - Nézzétek!
Ekkor hoztuk őket haza először.
- Nagyon édes. - Igen.
- Először a nappaliban. - Hát...
Először az étkezőben.
Először a folyosón.
Na jó, kapd össze magad!
- Nem nagy szám a szülőség. - Sam! Dennis!
Ezekben a dossziékban minden benne van, amivel a prezentációmra készültem.
Itt a lehetőség, hogy növeld az értékedet. Kérj egy dossziét!
- Én is kaphatok egyet? - Nell!
Megleptél. Mindig csak úgy settenkedsz.
- Miért kéne dosszié? - Szeretnék részt venni a meetingen.
Egy évtizedes újságírói gyakorlatom van. Hasznomat vennéd a megbeszélésen.
Nell, az elmúlt egy év során
elkezdtem barátként tekinteni rád. Sam barátjaként, aki az én ismerősöm is.
Úgyhogy ne vedd rossz néven,
de apámnak az újság legjavát kell most látnia, te pedig, nos...
A legrosszabb vagy!
Ez nem volt szép, Mason.
Csirkefogó. Gyertek, elit csapat!
- Mason kapott dossziét? - Nem tudom. Sajnálom.
Még Nem Léptették Elő. Még Nem Zuhanyzott.
Még Nincs Pasija. Még Nem Tudja.
Még Nem Nőtt Fel.
Még nem halott
Jó reggelt, emberek!
Örülök, hogy újra látom magukat, ha találkoztunk már.
Szép ing. Veszünk magának egy tükröt.
- Máris leveszem, uram. - Jó ötlet.
Örülök, hogy látlak, apám.
Alexis! Napról napra zordabbnak tűnsz, akárcsak a nagyanyád.
Te pedig gazdagnak, apám.
Örülök, hogy idelátogattál ellenőrizni
a vállalatcsoport koronaékszerének alakulását.
Részletes prezentációt készítettem össze
a legjobb embereimmel és a hatalmas dossziéjukkal.
Nagyon nehezek.
Nem akarom lelőni a poént, de 3%-kal nőtt a példányszámunk.
Három százalék. Mint a tej.
Igen.
Lépj hátrébb apám finomságaitól!
Bocs, de ez baromi száraz.
Mintha fürdőbombát ennék.
És ki ez a morzsás illető?
Csak a nekrológírónk. Neki nincs dossziéja.
Még nem ment le.
Igazság szerint pontosan hozzá jöttem.
Hozzám?
Mostanában a nagyon fontos életemen elmélkedtem,
és azt hiszem, ideje átgondolni,
mit fog olvasni rólam a világ, ha meghaltam.
Titán. Lázadó.
A lázadók titánja.
Régen ezekkel a szavakkal írtak le.
Hogyne. És milyen pontosak.
Igen. Tudja, mit?
Fejezze be, amit a szájával csinál, aztán lássunk munkához, jó?
De Nell az egyik jelentéktelenebb írónk.
Ha egy fontosabb emberünkkel akarsz dolgozni, én épp ráérek.
Szükségtelen, drágám.
Mellel fogok beszélni.
Mellel fog beszélni.
Örülök, hogy végre megismerhetem, Mr. Rhodes.
Gyönyörű újságja van.
Én is örvendek. És még nem olvastam az írását,
de a kezéből ítélve biztosan keményen dolgozik.
Köszönöm. Szezonális ekcémám van.
Szóval hogy működik ez?
Diktáljak? Vagy eljátsszak jeleneteket?
Általában végzek egy kis kutatást, beszélek a szerettekkel.
Megtenné?
Jól van. Mi legyen az első dolog, amit tudjanak magáról az emberek,
ha meghal?
Hűha, így hirtelen nem is tudom.
1987-ben
megvettem Amerika két legnagyobb villanykörte kiskereskedelmi láncát,
a Villanykörte Pluszt és a Villanykörte Stopot,
és összeolvasztottam őket, amiből a Villanykörte Faház lett.
Értem. Ez elég menő.
És országszerte kirúgtam kétezer embert.
Biztos visszamentek tanulni.
Mi ez a szag?
Emlékszem rád. Nell felnőtt lakótársa vagy.
Napfényben puhányabbnak tűnsz.
Te meg Nell irányításmániás főnöke vagy.
A kosztümöd Nancy Reagan sírjából van?
Nem, de az ő kollekciójából.
Tudtad, hogy úgy nézel ki, mint egy spárga?
Te meg, mint aki citromon él.
Te meg, mint aki azzal henceg, hogy laktózérzékeny.
Te meg, mint aki kéri a panaszkönyvet.
Én apámra várok, velem tölti a napját. Te mit keresel itt?
Nell maradéka.
Az asztala...
valahol arrafelé van.
A ragadós az.
Sok sikert a gyep vagy micsoda megmentéséhez.
Neked meg a drogprevenciós kampányhoz.
Na, hogy megy? Énekel már?
Még nem, de bízzon a folyamatban!
Még a törpék sztrájkjának eltiprásáról szóló sztorimmal sem?
Törpék alatt gyerekeket értek.
- Átjött. - Oké.
De jelenleg kevésbé hangzik „egy élet megünneplésének”,
és inkább úgy, mint amit egy gonosztevő mondana, miközben bedob egy vulkánba.
Az nem jó. Ez az örökségem.
Így fognak rám emlékezni az emberek.
Akkor mit csináljak? Legyen velem őszinte, Mel!
Oké.
Legyek őszinte?
A nevem Nell.
- Mel. - Nell.
- Nell N-nel. - Nell! Nell.
Igen.
Vagy most először tévesztettem el valaki nevét,
vagy most először javítottak ki.
Jól van. Folytassa!
Én úgy vettem észre, hogy az emberek az egyszerűbb dolgokkal tudnak azonosulni.
Tudja, ha valaki felülkerekedik egy nehézségen,
vagy ha jót tesz.
Persze, jótét... Az nem lesz nehéz.
- Oké. - Hogy írjunk valami jót a nekrológomba?
Úgy, hogy jó emberként viselkedik.
- Jó emberként. - Igen.
Hogyne. Tudja, mit?
Ez életem valaha volt leglenyűgözőbb beszélgetése.
Folytatni akarom.
- Jöjjön! - Oké.
Még hogy „jó emberként élni”.
Hogy nem tudtam én ezt?
Lexi apja lenyűgözőnek tart.
„Lenyűgöző”, ezt mondta.
- Na, feljebb kúszott az értékem? - Puccos környékké változol.
Készülj fel a 12 dolcsis lattéra, drágám!
Készen állsz az ebédre, apám?
Igen. Nell-lel megyek.
És emberek, ez a neve, úgyhogy ne hívják máshogy!
Már ha csatlakozik hozzám.
Tudja, mit? Remekül hangzik az ebéd, Mr. Rhodes.
Remek. A maga sofőrje vagy az enyém?
A magáé.
Az enyém.
Nagyon jó. Pontosan így terveztem és akartam.
Miért vagy még itt? Nem egy mandulát kéne majszolnod?
Nem találtam Nell asztalát.
Apámmal ebédel, ami nem zavar.
Nem úgy tűnik.
Úgy tűnik, mintha komoly apakomplexusod lenne.
Te beszélsz? Úgy festesz, mint egy vécékefe diákhitellel.
Te meg úgy, mint akit épp kirúgtak a Sephorából.
Cricket borázisa
Gondolkodtam rajta, és lenne néhány dolog,
amitől jobb ember lehetne, és amivel a nekróját is kifényesíthetné,
például az adományozás.
Na igen. Az évek során rengeteg pénzt adományoztam el.
Még a malibui ingatlanomat is az exfeleségemnek adtam.
Nem igazán tetszett.
Talán jobban élvezné az adakozást,
ha olyan célra adna, amit szeret. Mondjon valamit, amit szeret!
- Pénzt. - Pénzt akar adományozni a pénznek?
Igen. Azt hogy kell csinálni?
Remélem, ez azt jelent, hány üveg bort akar rendelni,
különben elveszti azt a kezét.
Úgy sajnálom, Cricket! Mr. Rhodes Lexi apja.
Már értem.
Még soha senki nem kért bocsánatot miattam, de tetszik.
Mit csináltam rosszul?
Amikor kijön a pincére, vegyen fel vele szemkontaktust,
köszönjön neki, mondjon valami kedveset.
Rendicsek.
Helló, szeretnék venni magának egy repülőgépet.
- Ne, ez túl sok! - Ne?
- Messzire ment. - Oké.
Talán valami kézzelfoghatóbbat.
Értem.
A teringettét, Shakespeare-t is szavalhatna arról az erkélyről.
Bocsánat. Soha ne tegyen megjegyzést egy nő testére!
De a test és a repülő a két legjobb témám.
Azt kell éreztetnie a másikkal, hogy látja őt. Tudja, hogy értékeli.
Mit kéne csinálnom? Dicsérjem meg a cipőjét?
- Miért ne? - Igen.
Igen, az jónak tűnik. Próbálja meg!
Tetszik a cipője.
Köszönöm!
Odanézzenek!
- Tényleg? Ez ilyen könnyű? - Igen.
Lehet, hogy nem iskolát épít az árváknak,
de sikerült egy hétköznapi, emberi kapcsolatot kialakítania.
Köszönöm, Nell.
Szívesen, Mr. Rhodes.
Mindenkinek gratulálok.
És maga jön nekem egy repülővel.
MENTS ÉLETET A HEIMLICK-FOGÁSSAL
Mondd, hogy van még kávé!
Nem friss, de a célnak megfelel, igaz?
Ámen!
- Várj! Mit keresel itt? - Szünetet tartok.
De nem itt dolgozol.
A szünetemen biztos nem.
Aha, nem lépek tovább. Miért vagy itt?
Sam, Edward azért van itt, mert ő az ügyvédem.
De ő környezetvédelmi ügyvéd.
Pontosan. Épp egy lucfenyővel pereskedem.
De Edward már végzett, és úton volt kifelé.
Értem. Jól vagy?
Biztos ma akarsz fákat perelni?
Ismered a mondást: „Sosem lehet jól időzíteni a fák beperlését.”
Jól vagyok, Sam.
Oké.
Írd alá Steve szülinapi kártyáját!
Nem itt dolgozol.
Miért vagy még itt?
Bejöttem egy csésze kávéért,
és hogy megnézzem, szeretnél-e
„hátulról átölelni, és navigálni a köldökömet”.
Arra célzol, amikor korábban keményen megcsókoltalak, te meg visszacsókoltál?
Az semmit sem jelentett. Felejtsd el!
Ismerem ezt a nevetést.
Egyszer gyerekként hallottam.
Görkorcsolyáztam és elestem.
Min nevetgélnek? Nell vicces egyáltalán?
Hallottad már az edzős szóvicceit?
Nagyon ütősek.
Szeretnék köszönetet mondani ezért a tanulságos napért, Nell.
Én köszönöm, Mr. Rhodes.
Mr. Rhodes a macskám. Magamról neveztem el.
Hívjon Duncannek!
Köszönöm, Duncan.
Nekem is tanulságos napom volt.
Nekem is.
Lebontandóból átmentél egy jó iskolakörzetben lévő lakóházba.
Nem sűrűn használom a „tökös” szót, mert,
nos, nem akarom, de bevallom, maga az.
És fizetésemelést adok magának.
- Tényleg? - Bizony.
Köszönöm, Mr. Rhodes.
Vagyis köszönöm, Duncan. Duncster?
- Az már túlzás. - Duncan.
Alexis!
Igen, apám? Szükséged van rám?
Igen. Abban az értelemben, hogy az irodádra van szükségem.
Fizetésemelést adtam Nellnek,
és felmegyünk megünnepelni egy skót whiskey-vel a tűz mellett.
Déli ivászat.
Milyen kedves.
Tíz perc múlva találkozunk odafent, igaz?
Jól van, pupák! Menj vissza! Csináljuk!
- Úgy örülök, hogy... - Fogd be!
Ezt nem fogod elhinni!
Mr. Rhodes totál imád, és fontos neki a véleményem,
és fizetésemelést adott.
Mi? Szórakozol velem? Ezt meg kell ünnepelnünk!
Annyira megérdemelted! Shoppingolást érzek a Neiman'sban.
Vagy a Marshallsban.
Továbbra is újságírók vagyunk...
Akkor is büszke vagyok rád.
Köszönöm.
És talán most, hogy bevágódtál,
rávehetnéd Mr. Rhodesot, hogy foglalkozzon egy kicsit Lexivel.
Mélyen belül szerintem csak egy kis figyelemre vágyik az apjától.
Passzolom. Nem, Lexi mindig seggfej velem. Nem.
Ezt talánnak veszem, oké?
Átgondolhatnád, mert komolyan aggódom érte.
Akárhányszor látom, úgy néz ki, mint aki egyre jobban szétesik.
Helló!
Szerintem jól van.
Ennek olyan az íze, mint egy drága cipőnek.
Az orvosom azt mondja, ez rossz a májamnak, úgyhogy megölettem.
Igen! Maga olyan rossz, hogy az már illegális.
Olyan fura itt lazítani.
Ahhoz vagyok szokva, hogy Lexi üvölt velem,
vagy sérteget, vagy üvöltve sérteget.
Na igen. Rhodesként sok mindennek kell megfelelned.
Azt lefogadom.
Tudja, Duncan, azért egy kicsit sajnálom Lexit.
Az őrületbe kergeti, hogy valaki mással foglalkozik.
Mint mindig.
- Csirió! - Csirió!
Vagyis nem, ácsi! Hogy érti, hogy „mint mindig”?
Így motiválom. Valahányszor úgy látom, hogy lazsál,
például, amikor örül egy vacak 3%-os példányszám-növekedésnek,
találok valakit, akit tudom, hogy ki nem állhat,
és dicséretekkel és figyelemmel halmozom el.
Az annyira az őrületbe kergeti, hogy még keményebben dolgozik a szeretetemért.
Komolyan beszél?
Ez rémes!
És hatásos.
Egyszer, amikor alulteljesített a bentlakásos iskolában,
összebarátkoztam a szobatársával, Sarahval, és vele töltöttem a hálaadást.
De unalmas volt az a kölyök!
Imádta a térképeket.
Na mindegy, Lexi osztályelsőként végzett abban az évben.
Szóval csak kihasznált, hogy a lányát manipulálja?
Tudtam, hogy tökéletes lesz, amikor láttam, hogy hányingere lett attól,
hogy nézi, hogyan zabálja be azt a sütit.
Most nekem lett hányingerem.
Nem hiszem el, hogy egy gyalog voltam Duncan hülye játékában.
Így nem fogadhatom el az emelést.
Örökre egy reptér melletti lakás maradok.
Tudod, meséltem azt a tízmillió dolcsis ingatlant.
Az óceánra nézett, volt benne borospince és medence.
Felfogtam, Teddy Thompson. Felfogtam.
De termeszes volt, egy repedt kéménnyel és omladozó alapokkal.
Amikor megláttam a jelentést, úgy éreztem, elütött egy busz.
Mert a telefonom olvastam, amikor elütött egy busz.
A lényeg, hogy nem számít, milyen menőn nézel ki kívülről,
ha az alapjaid omladoznak.
Látom, hogy neked jók az alapjaid.
- Biztos? - Igen.
Tudtam, hogy elveszem a figyelmet Lexi elől.
De nem izgatott. Csak az érdekelt, hogy fontosnak érezzem magam.
De legalább arra próbáltad tanítani, hogy legyen jobb ember.
Amiben megbuktam.
Egy szavamat sem fogta fel.
Nem is érdekelte a nekrológja.
Talán mert még nem olvasta.
Vagy nem tud olvasni. Az egyik a kettő közül.
Duncan Wilson Rhodes a kiadó-, a vitamin- és a villanykörtevilág titánja volt.
Őrülten befolyásos üzletember volt, aki minden szempontból sikeres életet élt,
kivéve ami a személyes kapcsolatait illeti.
Alexis, volt olimpikon, és a SoCal Independent
jelenlegi szerkesztője élte túl.
Alexis különösen igyekezett
apja üzleti érzékének és szeretetének megszerzésében.
Míg az előbbiben sikeres volt, az utóbbit sosem kapta meg,
mert Duncan azelőtt elhunyt,
hogy rájöhetett volna, nem az üzleti sikerei számában
lehet mérni az élete értékét.
Meg is vagyunk.
Hanem a másokkal való kapcsolatainkkal...
Ez megy fel először, mert ezt öt perccel korábban készítettem.
...és hogy milyen hatással voltunk azokra az emberekre.
Talán ha Duncan esélyt kapna rá, hogy megismételje,
jobban felosztotta volna az érzelmi vagyonát.
Helló, apám!
Alexis!
Bocsánatot kérek Nell nekrológja miatt.
Levonnék a fizetéséből, de így sem kap minimálbért.
Azért próbáld meg!
És belenéztem a pénzügyeinkbe,
és szerintem sokkal több is menne annál a 3%-nál.
Van néhány izgalmas ötletem. Elküldöm e-mailben.
Tudtam, hogy kitalálsz valamit. Egyeztess az asszisztensemmel!
Alexis!
Igen?
Tetszik a cipőd.
- A cipőm? - Igen.
Köszönöm.
Bécsben, a palotánál vettem egy suszternél.
Az csodás kiruccanás volt.
- Emlékszel rá? - Ott ettem először savanyú káposztát.
- És sült kolbászt. - Igen.
- Ez a te műved. - A miénk.
Köszönöm, hogy emlékeztettél rá, mennyit érek.
Ahogy Teddy Thompson mindig mondja: „Ne csak álmodj róla!
Vedd meg!”
Most már befejeznéd a nekrológomat? Ez életem leghosszabb bemutatója.
Itt meg mi folyik?
Hogy ezek? Csak néhány szép emlék.
Nem, ezeket Lexi mások asztaláról vetette le.
Igen. Ez itt Jeff családja.
Ők most már az én családom.
Ez pedig az én pulykarajzom, amit Dominic fiának apró kezecskéjével csináltam.
Tetszik a dekoráció.
És Navy SEAL volt. Köszönöm a szolgálatát.
Szivi.
Ezek mind mások irodájába valók.
Ellopta őket.
Vigyázat, jótét lélek!
- Minden irodában van egy. - Maga üljön vele szemben!
- Bla-bla-bla. Kit izgat? - Maga vicces.
Ugye?
Elvinném ebédelni. Hogy hívják?
- Tinának. - Csodálatos.
Jöjjön, Nina!
Nem számít.
A feliratot fordította: Győri Edina