Diagramă-plăcintă prieteni Sam Dennis Edward
Intră, colegul!
Ce binedispusă ești! Iar te droghezi și pictezi cupoane cu mâna?
Era un eveniment numit „Vin și acuarele”. Completez o diagramă-plăcintă.
E dintr-o revistă. Fiecare felie reprezintă o secțiune diferită a vieții.
Voiam s-o fac la fiecare aniversare,
dar abia anul ăsta am ce scrie peste tot și nu rămâne cercul gol la final.
- E ziua ta? - Da. Mersi că ți-ai amintit.
- Aici... - Nu țin să știu.
Este secțiunea prietenilor.
- Felicitări, te numeri printre ei. - Mă simt onorat.
La secțiunea iubire, relația cu TJ a eșuat din cauza secțiunii familie.
Mă bucur mult că am decis să-mi congelez ovulele.
Nu e ieftin, dar ar trebui să-mi permit la limită grație serviciului...
- Ești atent? - N-am fost deloc.
Nell, am ceva să-ți comunic în living.
Un cadou-surpriză!
Edward, zi ce ai de zis!
În loc să stăm aici la povești, am putea face știi tu ce.
Am ceva să vă spun amândurora.
Vrei să...
De vreo două zile mă tot gândesc cui să spun mai întâi.
Nell, deși te comporți ca o maimuță-urlătoare când vezi gustări,
am devenit prieteni apropiați.
Lexi. Iubita mea. Muza mea.
Ai trezit la viață părți din mine care nu...
Nu de ziua mea! Mersi mult.
Din motivele sus-menționate, vă informez pe amândouă odată.
Duncan vinde ziarul.
Încă datornică Încă fără promovare
Încă fără partener Încă nesigură
Încă imatură
N-am murit încă
- Ai terminat de țipat? - Eu eram?
- Credeam că tu. - Mai țipă?
Da. Ce înseamnă asta?
Cui îl vinde? Altui patron sau unui consorțiu?
Nu știu, erau niște inși la costum.
Au semnat acte, au bătut palma, au mormăit ceva de vânzări.
Lexi, trebuie să vorbești cu tatăl tău. Nu-l lăsa să facă asta.
Îmi pun avocatul să-i contacteze avocatul. Așa facem și de Crăciun.
Nu, vorbește personal cu el! E tatăl tău.
Spune-i așa: „Nu vreau să vinzi ziarul.” E important, e în joc plăcinta mea.
Ți-e foame nonstop?
Lasă asta! Alege-ți o ținută impunătoare.
Costumul cu dungi și pernițe la umeri, în care arăți ca un Capone feminin.
De regulă, îl port doar la tribunal și la funeraliile rivalilor, dar fie.
Așa, va fi bine. O să se rezolve. Trebuie să ne păstrăm calmul.
Cum să ne păstrăm calmul? Ajungem șomeri!
Nu neapărat.
Și ziarul la care lucrează o amică a fost vândut.
Profitul a crescut, s-au creat joburi noi, o duc chiar mai bine.
- Vezi? - Da.
Nu. Am copii.
Nu e nimic bătut în cuie, poate nu se va întâmpla.
Lexi o să-l roage pe Duncan să nu vândă. Trebuie să ajungă din clipă în clipă.
Asta e bine. Lexi mereu obține ce vrea. L-a convins pe papă să vină la nunta ei.
- I-a luat un prăjitor. - Ce zgârcit!
Mda.
Îmi pare rău că am făcut exerciții de respirație în cadoul tău.
- La mulți ani - La mulți ani
La mulți ani
Nu știm să ne armonizăm.
- Așa e. Trebuia să repetăm. - Data viitoare.
Tradiționalele lozuri și prezervative.
Da. Mai încolo mergem la bar la Cricket să sărbătorim.
- Mai puțin tu, că n-ai voie alcool. - Trează la propria aniversare. Ce aiurea!
Înainte să dăm startul petrecerii, avem un ziar de tipărit.
Nell, am aici următorul tău necrolog.
Donna Hill. A lucrat ca redactor chiar la acest ziar.
Bătăioasă tipă!
Lasă-l pe mâine! Se anunță o zi încărcată.
- Și e ziua mea. - Trimis.
Zidul Berlinului a căzut fix de ziua mea.
Am băut o bere din grâu nefiltrată și am lucrat.
Poftim?
Bună, tată!
Ce scumpă ești în costumașul tău de femeie puternică, marca Diane Sawyer!
Olaf, cum mi-ar sta cu pernițe mari la umeri?
- Am înțeles că vrei să vinzi ziarul. - E o veste minunată, nu?
Mă temeam că epava asta ne va trage la fund pe amândoi.
Dar am reușit să fac vânt câtorva femei și copii
din ultima barcă de salvare.
Mai lejer în zona asta, Olaf! Am nevoie de aerisire acolo.
Dar e cam pe repede înainte.
Trebuie să batem fierul cât e cald.
- Nu știu dacă... - Stai liniștită, bine?
Ți-am cumpărat ziarul ca să ai o ocupație.
Am eu grijă de tine, o să fii bine. Cu plăcere!
Mulțumesc.
Încetișor, Olaf! Vreau să-mi faci un costum, nu o vasectomie.
Am început ca băiat de ziare.
Da, ai auzit bine, „băiat de ziare”. Fetele nu livrau ziare.
Mi-am ascuns părul sub o șapcă și mi-am îndesat o șosetă în pantaloni.
Mă prezentam drept Donny.
- Tu notezi ce-ți spun? - Iartă-mă, Donna. Am o zi cam aiurea.
Am aflat că patronul vinde ziarul.
Poftim?
Nu se poate!
Locul ăsta e un reper!
Am lucrat aici decenii la rând. De pe vremea lui Carter, până la Obama.
Am prins și mașinile de scris, și site-urile pornografice.
Ai idee câte perechi de dresuri mi-am rupt aici?
Multe? Nu te ambala! Poate nu se va ajunge acolo.
Ba da, își bagă coada vulturii corporatiști.
Vor să pună mâna pe presa scrisă
ca să facă banul gros și să se înfrupte din stârvul democrației.
Să nu permiți una ca asta!
Bun-găsit, dragi locuitori ai redacției! Veniți mai aproape cu toții!
Am un anunț referitor la zvonul care știu că circulă deja printre voi.
Ce face? Unde e Lexi?
Așa este, vindem ziarul.
Dar fiți pe pace, joburile voastre sunt în siguranță.
- Slavă Cerului! - Sau poate că nu.
Nu am un glob de cristal, să știu.
Decizia îi aparține domnului de lângă mine.
Îl cheamă Quentin Nelson și e specialist în evaluarea productivității.
Este reprezentantul firmei care va cumpăra ziarul, cu tot cu voi.
Așa că distracție plăcută!
- Lexi urma să ia atitudine. - Nu te panica, poate are un plan.
Mă duc s-o caut.
Nu vom permite unui vultur corporatist să se înfrupte din stârvul democrației.
Vulturii au un rol esențial în ecosistem și auzul excelent.
- Da. - La fel și eu.
Nu face niciodată un om vultur în față. Vulturilor le displace asta.
COMPLEXUL BROOKMORE
Alo! Ce cauți aici?
Bântuie un corporatist prin redacție, gata să ne lase fără slujbă.
Am auzit. De-asta și lucrez la ceva.
Bun, asta e bine.
M-ai speriat nițeluș. Trebuia să știu că ai un plan să ne salvezi.
Lucrurile încep să prindă contur.
Măi să fie!
De-asta avem nevoie: să ne strângem mai multe laolaltă, să aducem schimbarea.
HAM+MIAU
Se numește Ham și Miau. E un joc de societate pentru câini și pisici.
Poate avem nevoie și de bărbați.
Glumesc, desigur. Dar tipa e dusă.
- Asta ai făcut toată dimineața? - Da. Câtă creativitate!
- Ce grafică impresionantă, iubito! - Mulțumesc.
Ce să fac?
S-a smintit n****!
Dennis! M-am întâlnit din întâmplare cu Quentin în camera de recreere.
Te-am lăudat că faci treabă bună.
Pare intransigent, dar cred că ți-am pledat cauza.
- Ce drăguț din partea ta, Sammy. - Am făcut-o ca să-ți salvez pielea!
Vreau reciprocitate. Du-te și spune-i ce minunată sunt, fricos ce ești!
Hai, mișcă-te!
Bună! Nu cred că am făcut cunoștință.
Dennis Simbeaux-Jones, redactorul de actualitate.
- Sunteți domnul Simbeaux-Jones! - Da.
Adăugam comentariile drei Holkar la dosarul dv.
Mă bucur să aud. Sam e un redactor incredibil.
Nu există om mai bine pus la curent cu lumea modei ca ea!
Stai jos.
În plus, reușește să-și țină serviciul în frâu,
deși a divorțat recent și are doi copii.
Sigur nu-i ușor.
Când viața o pune la pământ, ripostează și revine în forță.
Precum Popeye.
Doar că ea nu mănâncă spanac.
Sau n-am văzut-o eu mâncând, dar știu că bea vin.
Adică are o problemă cu băutura?
Mă rog, mai bea uneori ca să se relaxeze. Cine n-o face?
- Eu, nu. - Nici eu.
Eu nu beau niciodată, de-asta dorm așa de bine.
Sam, mai puțin, e cam insomniacă.
Cred că o să... Doamne, Dumnezeule, Dennis! Iau croasantul și plec!
Nell, crezi că o lumină laser bine țintită ar convinge o pisică să ia un cartonaș?
Sigur va fi atrasă, dar la ce bun? E o absurditate!
Lexi, ai apucat să vorbești cu tatăl tău?
Când aveam opt ani, îmi doream mult un cățel.
Tata m-a informat că nu sunt animale de casă,
fiind buni doar la vânătoare și la salvări montane.
Așa că mi-a cumpărat un cal, în speranța că voi deveni olimpică.
Tatăl meu are obiceiul de a-mi spulbera visurile
și de a-mi insufla altele, forțându-mă să le îndrăgesc.
- Deci, n-ai vorbit cu el? - Stai liniștită, Nell. O să fiu bine.
Am un cont gras de economii și un prototip viabil pentru Ham și Miau.
Am înțeles. Tot ce contează e că tu vei ateriza în picioare.
Exact! Precum pisicile, publicul-țintă pentru Ham și Miau.
Ea nu te va ajuta să ții vulturii la distanță!
E timpul să-ți iei inima în dinți și să lupți singură pentru propria slujbă!
Ai puțin lapte pentru mine, Nell?
Ce adorabil!
La Cricket
Invitația de a veni la ora de economie a nepoatei m-a flatat.
Dar am devenit suspicios când GPS-ul m-a adus la un bar.
Mai bine îmi urmam instinctul.
M-am temut că, dacă îți spun că e ziua mea, nu vei veni.
Știu că poți fi sufletul petrecerii.
Petrecerea timpului făcând analize este activitatea mea preferată.
- Te cred pe cuvânt. - Văd că încerci să mă lingușești.
Poftim? Nici vorbă!
Ceva de băut, Q-scumpic? Cricket!
Poreclele creează o apropiere care nu-și are locul.
„Q-scumpic. Q-scumpic.”
Salutare, sărbătorito!
Ascultă, vreau să uiți de toate prostiile de la muncă
și de scorțosul la costum cu băț în...
Cricket, ți-l prezint pe Quentin!
El decide care angajați își vor păstra locul de muncă la ziar.
- Impresionant, nu? - Da!
Sunt specialist în evaluarea productivității.
- Dar nu-mi place să mă dau mare. - Observ. Dar lasă asta!
Poftim, pentru tine!
- Nu beau la evenimentele de serviciu. - Ai o scuză, e ziua mea!
- Hai, Q-scumpic! - „Q-scumpic”.
Să-ți mai aduc niște vin.
Stai calmă. Vorbesc cu Quentin și se rezolvă.
Sper! Mă duc să-mi iau ceva de băut.
Mai așteaptă puțin. Deja te crede alcoolică.
- Ați vorbit 30 de secunde! - Știu.
Doamne sfinte! Ce face?
Își freacă părul și-și miroase mâinile. Ce înseamnă asta?
Poate că-i zice că părul tău miroase a nucă-de-cocos.
Sunt un calculator uman. Ți-am rezolvat toate problemele!
- Serios? - Da.
Dar sunt câteva detalii minore pe care trebuie să le știi despre tine.
Ai donat un rinichi, ai salvat-o pe Dolly Parton.
- Și ai câștigat Survivor. - Care sezon?
- Al 16-lea. - Urăsc sezonul ăla!
Poftim. Pentru noul meu prieten la cataramă de la locul de muncă.
- Asta e o mită? - Nu.
E cea mai scumpă selecție de vinuri disponibilă.
Să știi că mai are balta pește: am furat cardul tatei.
Ai venit!
- Da. La mulți ani! - Mulțumesc.
- Nu e seara dorită. - Nu credeam că oaspetele de onoare
va fi omul care s-ar putea să ne lase șomeri, dar nu-i bai.
Îmi torn un pahar zdravăn de cabernet și mă duc să mă laud singură lui Quentin.
După ce-l conving, îți încerci și tu norocul?
- Bine. Dar îi spun că e și ziua mea. - Ce șmecher ești!
Cică, legal vorbind, am voie să dețin doar trei pisici.
- Mason, te caută taică-tău. Pare supărat. - Fir-ar! Sigur o să mă pedepsească.
- Bună! - Bună!
Pițigăiatul acela adorabil a fost așa drăguț cu mine!
Mi-a adus patru pahare de vin și le-am băut.
Bun. Marioneta Mason l-a înmuiat puțin. Dar tipul încă se ține tare.
Impune-te și convinge-l de valoarea ta!
Ascultă, o să fiu sinceră cu tine, amice!
Cum rolul tău e să ne evaluezi, iată de ce ziarul are nevoie de mine.
Da, spune-i!
Sunt o jurnalistă bună. Aduc povești importante în atenția cititorilor.
Bun așa!
- Scriu despre oameni faimoși sau de rând. - Își pierde interesul. Schimbă placa!
Am început ca băiat de ziare. Da, „băiat”.
Aveam o șosetă în pantaloni și pantaloni în pantofi.
Ai măcelărit povestea rău!
Înțeleg ce spui, amico! După evaluarea inițială și văzând cifrele,
le-am zis să spulbere tot și să niveleze locul.
- „Să spulbere și să niveleze locul”? - Vor să vândă ziarul pe bucăți.
Să spulbere și să niveleze.
Am fost insensibil sau am imitat bine sunetele?
Nu prea consum alcool. Am pipi pe țeavă. Plec. Dau înapoi până la baie.
- Nu-l lăsa! Du-te după el în toaletă! - Nu vreau să-l văd urinând!
Nu poți îngădui una ca asta. Societatea are nevoie de reporteri.
Noi suntem cei care aduc adevărul la lumină.
- Am încercat să... - Suntem garanții unei lumi libere!
M-am străduit, dar...
Pune-ți căștile! Cei din jur o să te creadă nebună.
Așa pățesc de fiecare dată. Dar...
- Nu le găsești? - Nu știam că vii în seara asta!
Petrecere!
Uite care e adevărul: am rămas fără slujbă.
Am rupt o relație să-mi congelez ovulele și acum nu-mi mai permit.
Așa că, știi ce? Nu vreau să mai vorbesc cu tine. Azi împlinesc 39 de ani.
E o lume liberă și vreau să mă îmbăt!
Da, a fost o zi super!
Mersi frumos!
Credeam că te abții de la băutură!
- Nu vreau să vorbesc de asta. - Nici eu nu vreau să te ascult.
- Îmi place cum gândești! - Idem.
- Bem shoturi? - E ziua mea.
- Două shoturi! - Două shoturi! Cobe!
Să-i dăm bătaie!
- Nu! - Nu!
- Da!
Nu se poate.
- Bună dimineața! - Bună!
Scuze că întreb,
dar, cât îmi fac curaj să mă mișc de aici, îmi spui ce s-a întâmplat azi-noapte?
E Adele cumva?
E plăcinta mea.
- Plăcintă. - Da.
E o diagramă-plăcintă.
Nu întrebam nimic, era o afirmație.
- Să luăm plăcintă. - Da!
Nimeni nu mă place la muncă. Și tu m-ai făcut „vultur corporatist”.
Vulturii sunt benefici. Se hrănesc cu stârvuri.
Din cauza slujbei, trăiesc numai prin hoteluri de doi ani.
Nu mai știu cum arată o sticlă normală de șampon.
La ce-ți trebuie șampon?
Pot dormi îmbrăcat în patul tău, să mă ții în brațe?
Nu vreau să-mi petrec noaptea la motel.
Dacă nu s-a întâmplat nimic, de ce mă simt murdar?
E plăcintă prin pat.
- O să plec. - Bună idee!
Ți-am zis să nu-l lași, dar nu la asta mă gândeam.
N-am făcut sex. Am dormit lângă el în timp ce plângea.
Ca redactor, e datoria mea să le cer angajaților să facă o treabă cât mai bună.
Când un reporter se îndoiește de sine, e datoria mea să-l încurajez.
Vreau să fiu încurajată.
Nell, când te pregătești să scrii un necrolog,
analizezi viața respectivului pe bucăți sau în ansamblul ei?
- A doua variantă. - Exact.
Datoria unui jurnalist e să scrie întreaga poveste.
Dacă ar fi să-ți scriu necrologul, aș spune:
„Da, viața lui Nell Serrano nu e deloc ușoară.
Cariera e pe linie moartă. N-are viață sentimentală.”
Nu-mi place stilul tău.
„Dar e puternică. Înfruntă orice provocare și perseverează.”
Nu oricine poate afirma asta despre ei înșiși.
Bună! Mai lucrezi la Ham și Miau?
Întâmpin probleme. Câinii nu pot da cu zarul.
Pot mișca un spinner.
- Unde erai acum șase ore? - Nu vrei să știi.
Vreau să-mi cer iertare, Lexi. Nu trebuia să te forțez să-ți confrunți tatăl.
Eu ar trebui să-mi cer iertare. Am dezamăgit lumea.
Și regret asta. Mi-au devenit dragi cei de la ziar și îmi pasă de ei.
Inclusiv de Tina cu salatele ei calde și de cocoșata de tine.
Dacă vrei să rămâi aici
și să lucrezi la Ham și Miau timp de o lună, îți voi fi alături.
Dar...
Părerea mea e că trebuie să-ți faci sentimentele cunoscute.
Cred că e totuși cazul să stai de vorbă cu tatăl tău.
În familia mea, nu vorbim de sentimente. E un semn de slăbiciune.
Nu cunosc persoană mai puternică. Ba chiar mă intimidezi.
- Zici și tu așa, că mă vezi tristă. - Ba nu, mă sperii!
- Serios? - Da.
Nu e vorba de mine sau de job. Ar trebui să-i spui tatălui tău ce ai pe suflet.
Iar el ar trebui să te asculte. Meriți asta.
Mersi, Nell.
Încă ceva: fii atentă la Arthur când își face nevoile în următoarele zile.
Mă tem că a înghițit câteva zaruri. De fapt, sunt chiar sigură.
Arthur?
Ceva gustări bune pe acolo?
Precum paharele cu brânză dulce în care poți să adaugi propriile fructe?
Îmi plac mult alea.
- Ce căutați aici? - Nu știu.
Am zis să mai arunc o ultimă privire pe aici.
- A vorbit Lexi cu dv.? - Nu, n-am văzut-o.
Sunteți fenomenal, domnule Rhodes.
Complet relaxat, deși ați pus în primejdie atâtea locuri de muncă vânzând ziarul.
Să vă spun drept... nu înțeleg cum nu vă mustră conștiința.
Am învățat un lucru de când fac afaceri, Nell,
respectiv că totul are un sfârșit.
Totul.
Nell, ai auzit?
Dl Rhodes a leșinat. E în drum spre spital.
Se pare că nu voi mai apuca să mănânc brânză dulce.
Și eu am unele rezerve. Cu toții am prefera să fim altundeva.
Lexi ne-a rugat să testăm jocul. Deci, să continuăm!
Kevin, e rândul tău.
Bodhi, nu puteai face asta acasă? Nici eu nu fac duș cât jucăm.
Kevin, e rândul tău! Dau eu pentru tine.
Cinci căsuțe.
MIAU
Un ham, doi ham, trei ham, patru ham, cinci ham.
Aleea Hidrantului, trebuie să tragi un cartonaș. Mă ocup.
Scrie: „Cine e cățel cuminte?”
Presupun că tu. Primești cinci grăunțe.
Una, două, trei, patru, cinci.
Poftim! Nu, sunt pentru Kevin! Îmi vine să urlu de nervi!
Zău așa, Bodhi! Nu face figuri!
Arthur, mai bine că n-ai jucat!
Subtitrarea: Alexandra Grigore