Livstårta - vänner - Sam - Dennis - Edward - familj
Stig på, rumskompis.
Du är på gott humör.
- Droger och fingermålning på rea igen? - Det var vin och vattenfärger.
Jag gör mitt livs första tårtdiagram.
Jag hittade den i Oprah Magazine.
Bitarna representerar olika delar av livet.
Jag har velat göra en varje födelsedag,
men jag har aldrig tidigare haft alla bitar.
Den är ingen sorglig tom cirkel längre.
- Är det din födelsedag? - Ja. Tack för att du minns.
- Fråga inte... - Det gör jag inte.
Först har vi vänskapsbiten.
- Grattis, den är du med i. - En ära att vara med i din udda tårta.
Romansbiten funkade inte helt med TJ, men det är på grund av familjebiten.
Jag är jätteglad över att jag fryser mina ägg.
Det är dyrt, men det går med nöd och näppe
tack vare mitt lilla, mäktiga arbete...
- Lyssnar du längre? - Jag lyssnade aldrig.
Nell, jag måste prata med dig i vardagsrummet.
En överraskningsgåva.
Kom igen. Spotta ut det.
Jag vill inte sitta och snacka när vi kunde rulla runt istället.
Jag måste berätta nåt för er.
Jag har funderat på vem jag borde berätta för först.
Nell, även om din självkontroll
- med mina snacks är som en vrålapas... - Tack.
...har vi blivit väldigt bra vänner.
Och Lexi, min älskarinna.
Min musa.
Du har väckt delar av min kropp som jag inte...
Inte på min födelsedag. Tack.
På grund av dessa orsaker tänkte jag berätta för er samtidigt.
Duncan säljer tidningen.
Inte skuldfri än - Inte befordrad än Inte duschad än - Inte på topp än
Inget par än - Inte säker än Inte nöjd än
Inte mogen än
Har du skrikit klart?
Var det jag?
- Var det inte du? - Är hon klar?
Ja. Vad innebär det?
Vem säljer han till? En annan ägare eller ett syndikat?
Jag vet inte. Det var några kostymklädda typer.
De hade papper, skakade hand och mumlade om tidningens distribution.
Lexi, du måste prata med din pappa. Du måste stoppa honom.
Visst. Jag ber min advokat kontakta fars advokat.
Så planerar vi julen.
Nej, du måste prata med honom. Han är din pappa.
Säg: "Jag vill inte att du gör det.
Jag vill inte att du säljer." Det är viktigt. Det gäller min tårta.
Är du alltid hungrig?
Sak samma. Bär din mäktigaste powerdräkt.
Den med kritstrecksränder och axlarna. Du ser ut som fru Capone i den.
Jag brukar spara den till depositioner eller fienders begravningar, men okej.
Det ordnar sig. Allt kommer att bli bra.
Håll er bara lugna.
Vad då lugna? Vi mister våra jobb.
Inte nödvändigtvis.
Sant. Tidningen en vän jobbade på i San Francisco köptes,
och de fick mer pengar, fler jobb och alla var lyckligare.
- Där ser du. - Ja.
Okej. Nej! Jag har barn.
Det har inte hänt än, och det kanske inte händer.
Lexi pratar med Duncan för att stoppa försäljningen.
Lexi kommer när som helst nu.
Det är ju toppen. Lexi får alltid som hon vill.
Påven var på hennes bröllop.
- Hon fick en brödrost. - Snåljåp.
Förlåt att jag hyperventilerade i din födelsedagspresent.
- Grattis på födelsedan - Grattis på födelsedan
Grattis på födelsedan!
Vi är usla på att harmonisera.
- Det är vi. Nästa gång. - Vi skulle ju öva.
De traditionella skraplotterna och kondomerna.
Ja, och sen ska vi festa på Cricket's.
- Förutom att du inte dricker. - Nykter på min födelsedag.
Det låter illa.
Mina damer, innan festligheterna ska tidningen vara klar.
Nell, jag har en ny uppgift till dig:
Donna Hill.
Hon var redaktör här på tidningen.
Tjejen var kryddig.
Kan vi vänta en dag med Donna? Det är mycket på gång,
- och jag fyller år. - Skickat.
Min födelsedag var på dagen som Berlinmuren föll.
Jag hällde i mig en tysk öl och fortsatte skriva.
Va?
Hej, far.
Se på dig i din söta powerdräkt.
Du är som Diane Sawyer.
Olaf, hur skulle jag se ut med Sawyer-axlar?
Jag hörde att du säljer tidningen.
Underbart, eller hur?
Jag var rädd att sänkas av detta sjunkande skepp.
Men jag lyckades knuffa undan några kvinnor och barn,
och ta den sista livbåten.
Olaf, lite lösare.
Låt dem andas där nere.
- Allt bara händer så fort. - Man måste smida medan järnet är varmt.
- Jag är inte säker... - Jag vill inte att du oroar dig.
Jag gav dig tidningen för att sysselsätta dig,
men jag ser till att du tas hand om. Det blir bra. Varsågod.
Tack.
Olaf, du ska skräddarsy, inte utföra en vasektomi.
Jag började som tidningspojke.
Jag säger "tidningspojke" för de anställde inga flickor.
Jag la håret under en skärmmössa och rullade en strumpa i byxorna.
Jag kallade mig Donny.
Skriver du upp det?
Förlåt. Det är en konstig dag.
Jag fick höra att de säljer tidningen.
Va? Kom igen.
Tidningen är ju en institution.
Jag jobbade här i årtionden.
Från Carter till Obama.
Från IBM Selectric till nätporr.
Har du nån aning om hur många strumpbyxor jag nött upp här?
Många? Bli inte upprörd. Det kanske inte händer.
De korporativa ormvråkarna vill se det hända.
De vill ta över den tryckta median
för att tjäna mer pengar och hacka i sig av demokratins kadaver.
Låt det inte hända.
Okej, mina kontorsbor.
Samling, allihop.
Jag vill kommentera lite rykten som har cirkulerat här på kontoret.
Vad händer? Var är Lexi?
Det är sant, vi säljer tidningen.
Men oroa er inte, era jobb är säkra.
- Vilken tur. - Eller inte?
Jag har ingen kristallkula.
Men den här gentlemannen borde veta.
Han heter Quentin Nelson.
Han är en korporativ effektivitetsexpert
som representerar företaget som köper er alla.
Ha så kul.
Lexi skulle stoppa det.
- Ingen panik. Hon kanske har en plan. - Jag letar upp henne.
Vi sitter inte stilla
när en korporativ ormvråk hackar i sig av demokratins kadaver.
Ormvråkar är viktiga i ekosystemet och har utmärkt hörsel.
- Ja. - Precis som jag.
Kalla aldrig en ormvråk för ormvråk.
Ormvråkar hatar sånt.
Hallå? Vad gör du här?
Det är en korporativ lieman på tidningen som vill avskeda folk.
Jag hörde det. Därför jobbar jag på en grej.
Det är ju toppen. Jag var orolig ett tag.
Naturligtvis har du en plan för att rädda oss.
Vi kan säga att bitarna faller på sin plats.
Så spännande. Det här är vad vi behöver.
Samla kvinnor i ett rum och se hur saker och ting förändras.
VOFFAR+KATTOR
Det heter Voffar och kattor.
Men spelar det med husdjur. Med hundar och katter, inga fåglar.
Vi kanske behöver män ändå.
Jag skämtar,
men den damen är förlorad.
Har du gjort det här hela tiden?
- Ja. - Hon är så kreativ.
- Ett imponerande konstverk, raring. - Tack.
Vad kan jag göra?
Hon är helt bakom flötet.
Dennis.
Jag stötte på Quentin i fikarummet, och berättade hur bra du är.
Han är tuff, men jag försvarade dig bra.
- Så gulligt. - Det handlar inte om gullighet.
Vi måste rädda våra arslen, och nu går du in och räddar mitt.
Gå in och säg hur fantastisk jag är, bitch.
- Sätt igång. - Okej.
Hej. Vi har nog inte träffats än.
Dennis Simbeaux-Jones. Jag är nyhetsredaktör.
- Ja, mr Simbeaux-Jones. - Ja.
Jag skulle skriva ms Holkars kommentarer i din fil.
Så underbart. Sam är en otrolig redaktör.
Om nån har fingret på modets puls, så är det hon.
Sätt dig!
Hon håller jobbet under kontroll,
fastän hon precis skilt sig och har två barn.
Det låter jobbigt.
Ja, när livet ger henne en spark, sparkar hon tillbaka.
Som Karl-Alfred.
Men hon äter inte spenat.
Jag har nog aldrig sett henne äta det, men hon dricker vin.
Har hon problem med alkohol?
Tja, hon måste ju ibland slappna av lite, men vem behöver inte det?
- Inte jag. - Eller jag.
Jag dricker inte alls, och därför sover jag så bra,
men Sam lider nog av sömnlöshet.
Men nu ska jag...
Herregud, Dennis! Bara ta nåt.
Nell, kan en katt lyfta ett kort om man riktar laserpekaren rätt?
Katten går till kortet, men sen då?
Det här är löjligt.
Lexi, vad hände med din pappa? Pratade du med honom?
När jag var åtta år gammal ville jag ha en hund.
Men far upplyste mig om att hundar inte är innedjur.
De bara jagar ankor och för brandy till överlevare av laviner.
Han köpte en häst istället, så att jag kunde ta mig till OS.
Min far har alltid tagit mina drömmar från mig,
och ersatt dem med nåt som jag tydligen velat ha lika mycket.
- Pratade du inte med honom? - Nell, det är okej. Jag klarar mig.
Jag har stora besparingar.
Och en bra prototyp för Voffar och kattor.
Jag förstår. Det viktiga är att du landar på fötterna.
Ja, så som katterna som är målgruppen för spelet.
Hon håller inte ormvråkarna borta.
Det är dags att ta på dig de stora strumpbyxorna och rädda ditt jobb.
Har du lite mjölk, Nell?
Så gullig.
När du bad mig hålla tal i din släktings skola blev jag smickrad.
Jag blev misstänksam när gps:en ledde mig till en vinbar.
Jag borde ha litat på känslan.
Jag tänkte att om jag sa att det var min födelsedag, så skulle du inte komma.
Vi hade gått miste om festprissen Quentin.
Bara om festen gäller analyser. Ingen fest är så häftig som en analysfest.
- Jag tror dig. - Jag vet vad du gör. Du smörar för mig.
Smör? Va? Nej. Du behöver en drink, Q-mannen. Cricket!
Smeknamn gör stämningen oformell. Det är opassande.
"Q-mannen."
Hej, födelsedagstjejen!
Nu vill jag att du glömmer den dumma jobbröran
och kostymkillen med käppen upp i...
Cricket, det här är Quentin.
Han bestämmer vem som behåller sitt jobb på tidningen.
- Är det inte imponerande? - Ja.
Jag är en korporativ effektivitetsexpert, men jag gillar inte att skryta.
Det gjorde du inte. Men vet du vad jag hör?
Den här är till dig.
Jag borde inte dricka på arbetstillställningar.
Tur att det är min födelsedag.
Kom igen, Q-mannen.
Q-mannen.
Jag hämtar mer vin till dig.
Oroa dig inte. Jag pratar med Quentin och fixar det.
Bäst för dig. Jag behöver en drink.
Du borde nog inte ta nåt än. Han tror att du är alkoholist.
- Ni pratade i 30 sekunder. - Jag vet.
Herregud. Vad gör han?
Han gnuggar sitt hår och doftar på sina händer.
Vad betyder det?
Kanske han pratar om ditt hår som doftar kokos?
Är jag en miniräknare? Jag löste alla dina problem.
- Är det sant? - Ja.
Det finns bara några pyttesmå detaljer som du borde veta om dig själv.
Du har donerat en njure, räddat Dolly Parton från en brand,
- och vunnit Robinson USA. - Vilken säsong?
- Sexton? - Jag hatar den.
Okej. Till min nye vän och affärsbrorsa.
- Mutar du mig? - Nej. Det är bara det dyraste vinet.
Och det finns mer att få, för jag stal pappas kreditkort.
Du kom.
- Det stämmer. Grattis. - Tack.
Det blev knappast som tänkt.
Jag trodde inte att hedersgästen
vore mannen som kanske tar våra jobb, men allt är bra.
Jag tar det här stora glaset med cabernet och skryter på mig själv till Quentin.
När jag har säkrat min plats blir det din tur.
Jag säger att det också är min födelsedag.
Smart.
Och de sa att jag enligt lag endast får ha tre katter.
Mason, din far är här. Han ser arg ut.
Jäklar. Jag får hemarrest.
- Hej. - Hej.
Den gulliga mansbebisen var snäll mot mig.
Han gav mig fyra vinglas, och jag drack dem snabbt.
Trasdockan lossade på skruvarna åt dig,
men den här killen är så spänd
att du måste vara stark och verkligen sälja dig själv.
Nu ska jag vara riktigt ärlig, kompis.
Du ska värdera våra jobb, och jag ska säga varför jag är viktig.
Ja. Låt höra.
Jag är en stark kvinnojournalist som berättar viktiga storyer till läsarna.
Japp, fortsätt.
- Historier om kändisar och vanligt folk. - Vi mister honom.
Kom till poängen. Nu.
Jag började som tidningspojke. Ja, du hörde mig.
Jag hade en strumpa i byxorna och byxor i skorna och hette Bonnie.
Okej. Den förstörde du.
Jag förstår dig, kompis,
men efter dagens värdering och baserat på siffror
tvingas Q-mannen rekommendera bomb och asfalt.
- Vad betyder det? - Åh nej. Tidningen säljs i bitar.
Bomb...
och ny asfalt.
Var det osmakligt eller bara fina ljudeffekter?
Jag dricker inte mycket. Oj. Kiss i rören.
Jag måste gå. Backa till platsen.
Gå efter honom till toan.
Jag tänker inte se på då en man kissar.
Låt inte det här hända.
Världen behöver reportrar.
Vi är sanningen, och vi lyser ett ljus i mörkret.
- Jag försökte... - Vi är det fria samhällets väktare.
Jag gjorde mitt bästa, men...
Du borde nog ta på dig hörlurar för du ser galen ut.
Jag ser väl alltid galen ut?
- Hittar du inte hörlurarna? - Jag visste inte att du skulle vara här!
Fest.
Om reportrar berättar sanningen, hör här: Mitt jobb är borta.
Jag lämnade den fina killen där
för att frysa mina ägg, och nu har jag inte råd.
Så, vet du vad?
Jag tänker inte prata med dig mer, för jag fyller 39 år,
och får bli full när jag fyller år.
Ja, det var en toppen dag.
Tack.
Hej. Jag trodde du hade lämnat det där.
- Är allt bra? - Vet du vad?
- Jag vill inte prata om det. - Jag vill inte höra det.
- Jag gillar din attityd. - Och jag din.
- Ska vi ta shots? - Det är min födelsedag.
- Två shots! - Två shots!
Jinx.
Kom igen!
- Nej! - Nej.
- Ja!
Åh, nej.
- God morgon. - Hej.
Ursäkta att jag frågar,
men medan jag samlar krafter för att röra på mina lemmar,
vad exakt hände igår?
Var det där Adele?
Det är min tårta.
- Tårta. - Ja.
Oprah hittade på en livsmåls-tårta.
Det var ingen fråga, det var ett konstaterande.
- Vi borde hämta tårta. - Ja.
Alla hatar mig alltid på jobbet.
Du kallade mig också för en korporativ ormvråk.
Ormvråkar är bra. De använder hela kadavret.
Jag har bott på hotell i två år på grund av det här usla jobbet.
Jag minns inte hur en normalstor schampo ser ut.
Behöver du schampo?
Får jag stanna i natt fullt påklädd medan du håller om mig?
Jag kan inte åka till hotellet vid motorvägen.
Om inget hände mellan oss, varför känner jag mig smutsig?
Det finns tårta i sängen.
- Jag borde gå. - Bra idé.
Jag bad dig ge dig på honom. Jag visste inte att du skulle gå så långt.
Jag låg inte med honom. Jag sov bredvid honom medan han grät.
Som redaktör är det mitt jobb att pressa skribenter att göra sitt bästa.
Men när en skribent tvivlar på sin styrka är det mitt jobb att uppmuntra dem.
Jag blir gärna uppmuntrad.
När du förbereder dig för en dödsruna,
ser du på personens liv i små bitar, eller ser du på hela storyn?
- Andra alternativet. - Precis.
Det är journalistens jobb att skriva hela historien.
Om vi skulle skriva din dödsruna, skulle jag säga:
"Ja, livet ger Nell Serrano många sparkar.
Hennes karriär stagnerar. Hennes kärleksliv suger."
Jag gillar inte din stil.
"Men hon är stark. Hon tar tjuren vid hornen och fortsätter framåt."
Alla kan inte säga så om sig själv.
Hej. Jobbar du fortfarande på Voffar och kattor?
Det kärvade till sig.
- Hundar kastar inte tärning. - Krafsar de på spinnare?
- Var var du för sex timmar sen? - Det vill du inte veta.
Jag ville be om ursäkt.
Jag borde inte pressa dig att prata med din pappa.
Jag borde be om ursäkt. Jag gjorde alla besvikna.
Det är synd för jag har börjat gilla och bry mig om alla på tidningen.
Även Tina med de varma salladerna och du med din dåliga hållning.
Om du vill sitta här,
och jobba på Voffar och kattor i en månad, så sitter jag med dig.
Men... jag vet inte. Jag tror att du har olösta känslor,
och att du kanske borde prata med din pappa.
Vi pratar inte om känslor.
I vår familj är det ett tecken på svaghet.
Du är den starkaste jag vet.
- Du är rätt skräckinjagande. - Du är snäll för att jag är ledsen.
Du skrämmer skiten ur mig.
- Gör jag? - Ja.
Det här handlar inte om mig eller jobbet,
men du har nog nåt att säga till din pappa.
Han borde lyssna.
Det förtjänar du.
Tack, Nell.
En sak bara:
Håll koll på Arthurs tarmrörelser de kommande dagarna.
Han kan tyvärr ha svalt rätt många tärningar.
Jag är säker på det.
Arthur?
Finns det några goda snacks?
Som de där kesoburkarna som man kan lägga frukt i?
Jag älskar dem.
- Vad gör du i fikarummet? - Jag vet inte.
Jag tänkte ta mig en sista titt.
- Pratade Lexi med dig? - Nej. Jag har inte sett henne.
Du är verkligen speciell, mr Rhodes.
Du säljer tidningen, sätter allas jobb i fara,
och det rör dig inte alls.
Jag vet faktiskt inte hur du kan se dig själv i spegeln.
Om jag har lärt mig nåt i affärer,
så är det att allt har ett slut.
Allt.
Nell, har du hört?
Mr Rhodes kollapsade. Han förs till sjukhuset.
Det är visst för sent för keso.
Jag har också mina tvivel.
Vi skulle hellre göra annat,
men Lexi bad oss testa spelet, så vi fortsätter.
Okej. Kevin, din tur.
Bodhi, gör sånt där innan spelet.
Duschar jag mitt i spelet?
Kevin, din tur.
Jag gör det.
Fem.
MJAU
En voff, två, voff, tre voff, fyra voff, fem voff.
Brandpostgatan. Du får dra ett kort, och jag gör det.
Det står: "Vem är en duktig pojke?"
Det betyder väl du, och du får fem godisar.
Ett, två, tre, fyra, fem.
Varsågod. Nej, de var Kevins.
Det här är en voffande mardröm.
Kom igen, Bodhi. Var inte sån.
Arthur, du gjorde rätt i att inte spela.
Undertexter: Hanne-Marie Pöysä