- Dumnezeule mare! Duncan e mort! - Poftim? N-a zis nimeni asta.
- Să sperăm că va scăpa. - Da. Îi ținem pumnii, clar!
Lexi e în drum spre spital. Sam a mers cu ea.
O să le țin locul amândurora. Dă-mi iaurtul!
- Poftim? - Avem un ziar de tipărit.
Nucă-de-cocos?
Curaj, Dennis!
Îmi pare rău, domnule Rhodes.
Nu face nimic, Nell. Cred că înțeleg pe deplin ce se petrece aici.
- Serios? - Eu sunt nemuritor și tu ești vrăjitoare.
- Lucrurile nu stau chiar așa. - Dar cum, mai exact?
Cum pot fi într-o ambulanță, în drum spre spital,
dar și aici, cu tine, în camera de recreere a angajaților,
care miroase a paella veche?
De când am rubrica de necrologuri, văd fantomele celor despre care scriu.
Și bunică-mea vedea spirite, dar vorbea și cu găinile. V-am făcut necrologul.
Așa s-ar putea explica de ce sunteți aici.
- Sigur aveți multe întrebări. - Da.
De ce nu ești bogată?
Știu o mie de feluri în care ai putea face un profit colosal de pe urma acestui har.
Știi de ce nu sunt bogată?
Știi? Ești prea înalt.
Vrei să-ți spun de ce nu sunt bogată?
Fiindcă ai decis din senin să vinzi ziarul fără știrea fiică-tii. I-ai frânt inima.
Urma să-ți ceară socoteală și să-ți spună să renunți când ai murit.
- În sfârșit ai cedat, ciudato? - Nu acum, Mason!
Îmi exprim trăirile față de situația dlui Rhodes.
Așa-i. Scuze. Să vedem.
Pagubă-n ciuperci! Tipul era un nesimțit. Ciudato!
Mamă, pic de compasiune sau loialitate!
Vezi, puștiul ăsta o să ajungă bogat!
Încă datornică Încă fără promovare
Încă fără partener Încă nesigură
Încă imatură
N-am murit încă
- Sam. - Am ajuns primul!
- Am auzit ce-a pățit Duncan. Vino aici. - E îngrozitor.
Da, e complicat.
Alo! Mă vezi? Se vede prin mine? Îmi vezi fața?
Mă duc după Lexi să mă asigur că e bine.
I-am luat telefonul, portofelul. Ce i-ar mai trebui?
- Capsatorul. - Nu e cazul, Sam.
- Au capsatoare și la spital. - Pe ăsta a învățat cum se folosesc.
Bretonaș e tristă.
Mi-a fost alături de multe ori anul ăsta.
- Vreau să-i întorc favoarea. - Știi ce, Sam? Vin cu tine.
- Serios? - Da. Propun să mergem cu toții la ea.
- Nu vin la spital. - Ba da!
Nu vreau să-mi văd trupul. Dacă perturb continuul spațiu-timp?
Te crezi în Înapoi în viitor?
Mai ești?
Alo?
Unde-a dispărut?
Starea lui Duncan e stabilă. Urmează să fie operat.
Ce bizar!
E bizar să fii operat. Te taie și-și bagă nasul peste tot.
Dacă ating ceva metalic, pac, ți se aprinde nasul!
N-am timp să-i explic ce e o operație.
Lipsesc redactori sportivi. Trebuie să mă dumiresc ce e un „play-off”.
Cheryl, banană!
E prea coaptă! Curaj, Dennis!
SPITALUL ROSE DIN PASADENA
Edward.
- Cum e Lexi? - Vorbește cu asistentele.
Bun.
Vreau să văd foaia de observație a tatei!
- Ar fi o încălcare a legii HIPAA. - Mai fă-mă hipopotam și-ți arăt eu ție!
- Pare stresată. De ce nu faci nimic? - Fac. Mă gândesc la 23 pe verticală.
Rezolvi integrame? Lexi are nevoie să o liniștești și să o consolezi.
- Așa este. - Super. Eu mă duc să vorbesc cu ea.
Uitați cum facem: le organizăm alfabetic și pe culori.
Mandy, te văd speriată. Îți promit că merită efortul.
- Bună, dragă! Am ajuns. Îți trebuie ceva? - Ai un capsator? Nu mă descurc cu ăsta.
Un capsator? N-am. Fir-ai tu să fii, Nell! Mă duc să întreb la magazinul de suvenire.
Quentin.
Încă te mai încearcă diverse emoții?
Nu. S-a rezolvat c-un duș fierbinte și un mic-dejun continental la motel.
Ești gata de interviu, Quentin? Te previn, CV-ul meu o să te dea pe spate!
Ne vedem înăuntru, dră Hercules.
O intervievezi pe Tina? Nu știam că numele ei e Hercules.
Nu te pricepi să asculți.
- Poftim? - Sunt câteva posturi libere
la alte firme din portofoliu și selectez cei mai buni candidați de la ziar.
„Cei mai buni”? Mă duc acasă să-mi pun sacoul frumos.
Din păcate, nu te voi intervieva, indiferent de sacou.
Din cauza fazei cu „mami”?
Ți-am spus așa fiindcă mi-ai dat păturica aia moale.
Dar nu ăsta e motivul. Scrii necrologuri, slujba ta poate fi făcută de IA.
Sigur e din cauză că ți-a zis „mami”. Trebuie să obții un interviu cu tipul ăla!
Nell! Duncan intră în operație. Îi scot inima din piept timp de șase ore.
- Bizar. - Atât îmi va lua și mie
să refac horoscoapele lui Mason. A scris: „Zodii, frate.”
Tu!
Un interviu?
Ai rămas fără inimă în piept și asta e grija ta? Să mergem să vorbim cu Lexi!
Încep să-mi dau seama de ce viața ta e o harababură totală.
Risipești oportunitățile.
Nu sunt deloc risipitoare. Muncesc din greu.
Scutește-mă! Asta fac mulți.
Deși ai un har incredibil, nu-l folosești deloc în interesul propriu.
Nu așa merge treaba.
Nu așa a mers treaba până acum, dar eu sunt un titan în lumea afacerilor.
Îți pot face rost de un job. Obține un interviu!
Propui să mă folosesc de tine? Cât egoism!
Oare sau e doar o mișcare inteligentă?
Aș putea fi ultima ta fantomă.
- Doamne, ai dreptate! - Vezi!
Folosește-te de mine ca să faci ceva util pentru tine.
Bine.
Quentin, vreau un interviu sau o să spun tuturor că-ți sugi degetul.
Unul din zece adulți face asta.
Ne vedem în cinci minute.
Ura!
Nu te mai aranja atât, e suficient! Doar nu lucrezi la o spălătorie auto!
Dai impresia că ești disperată după job dacă arăți prea bine.
Chiar sunt.
Nu spune nimic. Prima persoană care deschide gura cedează.
Bun, să începem!
Care ai spune că e cea mai mare slăbiciune a ta?
Întrebare-capcană. Vrea să-ți subestimezi competențele.
Răspunde-i cu o glumă!
Nu rezist unui tiramisu.
N-a fost o glumă reușită. Uite, altă sugestie... Desfășoară-te!
Ocupă cât mai mult spațiu. Impune-te!
Așa! Mai mult spațiu!
Ușurel, nu ești gargui!
Să-ți spun ce posturi disponibile avem.
Nu-l lăsa! Preia controlul discuției. Spune-i de ce trebuie să te angajeze!
Știi ce? Plimbă-te prin încăpere, Nell!
Uite de ce ar trebui să mă angajezi!
Fii mai autoritară!
Nu doar că am multă experiență în jurnalismul de investigație...
Înjură!
...și sunt o reporteră al naibii de talentată.
Acum țipă puțin la el!
O să mă angajezi fiindcă îți ofer competențe de top
la un preț de nimic și aș fi un câștig pentru tine.
Acum ridică policarul ăla ridat ca să știu că ai băgat la cap ce am zis. Comprende?
Mamă!
Te-am subestimat grav. Ești mult mai calificată decât am crezut.
S-ar putea să avem ceva joburi disponibile.
Nu spune nimic. Părăsește încăperea.
Ne îndepărtăm fără să privim înapoi.
Ai reușit, Nell!
Da!
Arată-mi mișcările tale! Da!
Le ai, nu glumă!
Bagă!
Câtă dreptate ai avut! Am fost bestială! De ce n-am făcut asta mai demult?
Bravo, fata mea!
Da! Stai așa.
Nu, nu eu sunt fata ta. Fiica ta e Lexi.
Acum realizez că n-ai cerut deloc să mergem să o vedem.
Se descurcă ea.
Hai să mergem la Caesar's Palace să dam iama în bufet!
Nu.
Ai șansa de a-ți vedea fiica înainte să mori și tu stai cu mine?
Tu ești risipitor, nu eu!
Nu folosi propriile cuvinte împotriva mea! Te-am ajutat cu sugaciul de degete!
Ți-am zis că nu așa funcționează treaba cu harul meu.
E posibil să fii ultima mea fantomă, mergem la spital.
Nu vreau la spital.
- N-ai de ales! Te urci în Priusul meu. - Nu mă sui într-un Prius.
Fir-ar! Sunt într-un Prius.
Unde e Mandy? Alo, știe cineva ceva de Mandy?
Bună! Ce-ai zice de o pauză? Ți-am luat niște...
- Baloane. - Mersi, Sam.
I-au plăcut baloanele?
- Mersi. - Chiar crezi că e cazul?
Lexi e bine, cel mai probabil.
Mandy, la oficiul asistentelor. Știu că tu mi-ai luat sucul.
- Pare că e bine? - Nu.
Vino! O să-i transmiți un mesaj lui Lexi prin mine.
E ultima șansă să vă împăcați.
Cei din familia Rhodes nu sunt afectuoși și nu vorbesc despre sentimente, Nell.
Comunicăm prin tăceri prelungite, care pot dura ani de zile uneori.
Nu avem atâta timp! Zi-mi ce vrei să-i transmiți.
Bine, spune-i...
Începe așa: „Le...” Chiar nu știu.
Cum adică? E unica ta fiică. Nu poți fi atât de rece și de lipsit de sentimente.
Ce vrei să-i spun? Că am dat-o în bară? Că am pus serviciul mai presus de familie?
Că n-am purtat o discuție autentică toată viața ei?
- Crezi că asta o încălzește cu ceva? - Dacă pui problema așa...
Până aici, mi-a ajuns! Nici nu știu cine e tipa. E nebună!
Cred că ea e Mandy.
Îmi place că ai pus șervetele în coș. E un început promițător.
Dar, cu puțin dichis, învingi mai ușor bolile cardiovasculare.
Lași puțin deoparte integrama? S-a apucat de împăturit șervete!
Impresionant!
Îl bagi pe aici, îl desfaci și gata!
Nu-mi vine să cred că trebuie să mă ocup de toate!
Inspiră adânc odată cu mine, bine? Hai să încercăm!
Inspirăm. Doi, trei, patru.
Ne trebuie ploști și sânge grupa O negativ.
- Eu am donat deja cât am putut. - Întrebare!
Cuvânt din opt litere pentru șal de cașmir?
Ce importanță are?
Pashmina. Tot așa se chema și primul meu ponei.
Regizoare și actriță din Yentl din șase litere.
Barbra, scris cu doi A. A renunțat la al treilea înainte să devină faimoasă.
Te pricepi!
- Mersi. - Cu plăcere.
Cred că mă duc să întreb cum se mai simte tata.
Bine.
Acum înțeleg rostul integramei.
Când mă simt copleșit, cubul Rubik mă ajută să mă calmez.
Lexi e la fel. Adoră să găsească soluții. Se bucură de micile victorii.
Așa ne relaxăm când lucrurile scapă de sub control.
Înțeleg de ce vă potriviți așa de bine.
Să încerc și eu!
Dușmanul câinelui din șase.
Nu știu. Război?
Corect.
Iar la cinci pe verticală ne iese țara Ranama.
Bun-venit SPITALUL ROSE DIN PASADENA
- Bună! - Cricket! Ce drăguț că ai venit!
Duncan e o persoană dificilă, dar îmi doresc să-i fiu alături lui Lexi.
În plus, gustările de la bufet sunt mai bune ca la hotel!
- Nimic. - Tu cum ești, scumpo?
Am o zi ciudată.
Duncan e în spital, ziarul tocmai a fost vândut.
M-au cam pus pe gânduri.
Spune-mi mai multe cât mănânc ciuperca umplută.
Credeam că jobul de editoare a rubricii de necrologuri are valoare.
Nu una monetară, remunerația e proastă.
Dar, prin faptul că fac cunoscută povestea lor,
credeam că aduc alinare decedaților.
Însă n-am niciun impact asupra lor.
Normal că nu! Doar sunt morți!
Ai dreptate.
Necrologurile nu sunt pentru cei decedați, ci pentru cei rămași.
Când a murit Monty, m-am simțit aproape de el grație necrologului tău.
Ca și cum avusesem o ultimă conversație cu el prin intermediul tău.
- Serios? - Da.
Iar asta e ceva special!
Bună! Ce mai faci?
Acum că Mandy a plecat, ne-am intrat în ritm.
Super! Ce-ai zice să facem câțiva pași împreună?
Doamnelor, eu iau pauză zece minute!
- Cine e tipa? - E arogantă rău.
Știu că nu ai apucat să vorbești cu tatăl tău înainte să ajungă aici
și că aveai multe lucruri pe suflet.
Spune-mi-le mie! O să te simți mai bine.
- Ce aiureală! - Ce aiureală!
Ce ți-am zis! În familia noastră nu vorbim de sentimente.
Știu. În familia voastră nu vorbiți de sentimente.
Fix asta ar spune și tata.
Da? Tu cum i-ai răspunde dacă ar fi aici?
Imaginează-ți că e fix lângă mine cu o privire tâmpă pe chip.
Mersi. E o pierdere de timp.
Îți promit că nu e o pierdere de timp.
Bine.
M-a deranjat că a decis singur să vândă.
Am impresia că nu m-a crezut capabilă să conduc ziarul.
Mi l-a dat pe mână fără fonduri, convins că dau faliment în șase luni.
L-am luat pentru deducere.
Dar a rezistat ani de zile. Am învățat să perseverez și să nu renunț niciodată.
Apropo, asta fac de când mă știu.
Iar el încă are impresia că trebuie să aibă grijă de mine.
Nu mă cunoaște cu adevărat.
Nu știe de ce sunt capabilă.
Uite de ce ești capabilă! Ai clădit un ziar și o comunitate minunată.
- Au venit cu toții pentru tata! - Nu sunt aici pentru el, ci pentru tine.
Sunt convinsă că tatăl tău ar vrea să te cunoască cu adevărat.
Sper să-și revină, să aibă șansa.
- Da. - La fel sper și eu, Lexi.
Am muncit cu toții pe brânci, ca să-ți fim alături.
De fapt, am făcut totul de unul singur. Am vrut doar să fiu drăguț.
Îți mulțumesc.
Vezi, Duncan? Uite așa ajut eu fantomele.
Vești bune, lume! Operația a fost un succes.
- Tata o să se facă bine. - Serios?
Nu plâng, vi se pare.
Da, ura. Viața a izbândit.
Stăpânește Rolexul sănătoasă!
Tată. Arăți bine.
Mersi. Mi-au făcut și un lifting înainte să-mi pună ticăitoarea la loc.
Mă bucur că ai scăpat teafăr! Am vești importante.
Nu zău? Te-ai decis cum să cheltuiești toți banii obținuți din vânzarea ziarului?
Cumperi o echipă italiană de fotbal?
Îi investești într-o marcă de tequila?
Călătorești în spațiu?
Am ceva de spus, dar îmi vine greu.
Așa că îți zic direct.
Am cumpărat ziarul.
Noul proprietar l-a vândut pe bucăți. Le-am luat pe toate.
M-am împrumutat, am folosit economiile și am refinanțat calul.
Sunt convinsă că ți se pare o investiție proastă și o idee rea.
Ba să știi că nu.
- Serios? - Ia loc! Zi-mi detaliile tranzacției.
Desigur.
Contrar a ceea ce se crede, un ziar nu este doar despre știri.
Când m-am apucat de necrologuri, credeam că trebuie să mă rezum doar la fapte.
Dar o poveste bine scrisă se concentrează pe oameni și pe relațiile dintre ei.
Descrie cum au făcut față provocărilor întâlnite
și cum au evoluat, depășindu-și propriile așteptări.
Ca să prinzi două coli împreună, trebuie doar să... Faci așa și gata!
Sunt unite!
Fiecare necrolog scris îmi dă șansa să aflu despre viețile altora
și îmi oferă o lecție de viață.
Jobul care pe vremuri părea o corvoadă îmi aduce atâtea satisfacții,
că l-aș face și gratis.
„Întrucât avem un nou proprietar, sigur putem conveni că merit o mărire.
Cu respect, Nell Serrano.”
Ce părere ai?
Îmi place recenzia despre jobul tău. Sunt de acord cu tot.
- Serios? - Da.
Mai puțin partea cu mărirea.
Am băgat toți banii în ziar. Te refuz categoric.
Dar sunt o reporteră al naibii de talentată, ce naiba!
Te voi convinge de ce trebuie să te răzgândești!
Vai de mine. Habar n-ai cu cine te pui.
O țin așa cât e ziua de lungă. Tata m-a școlit de mică.
Bună! Doamne, ce impunătoare sunteți!
- Mersi. - Mersi.
Cu plăcere.
Șefa, sper că n-ai devenit prea fandosită să mai iei prânzul cu noi!
Mi-ar plăcea, dar am planuri cu patronul clădirii.
Salutare tuturor! Mă bucur că am revenit.
'Neața, dle Rhodes!
Văd că tot pe întuneric te îmbraci.
- Mulțumesc, domnule. - Și altă dată.
Bună, tată! Revin imediat. Mă duc să-mi iau mănușile.
Bună ziua, dle Rhodes.
- Bună, Mel. - Văd că v-ați revenit. Cum vă simțiți?
Binișor pentru unul care a murit
și a rămas fără inimă în piept vreme de câteva ore.
Trebuie să fi fost nasol. Întrebare. Scriu necrologuri, sunt direct interesată.
Eram curioasă dacă vă amintiți ceva din acel răstimp.
Ați văzut ceva sau pe cineva?
Nu, nu tocmai.
Doar că era beznă în jur. De parcă mă aflam în neant.
Super.
Unul foarte strâmt și incomod.
Logic.
De parcă eram într-un Prius.
De unde aș ști eu cum e într-unul?
Stai puțin.
Ce e?
M-am gândit să profităm de acest nou început la ziar
și să ne schimbăm imaginea, cu una mai modernă.
- Îmi plac schimbările de look. - Da, bună idee!
Așa că, începând de azi,
scumpul nostru ziar SoCal Independent va fi cunoscut drept
SoCool Independent.
Noua denumirea seamănă cu SoCal, dar e mult mai cool.
Ce diferență face un O!
Ce ziceți?
- Nu denotă profesionalism. - Și nu sună respectabil.
Fiindcă nici nu e.
Păcăleală! Sunt o șefă amuzantă, v-ați prins?
- Am glumit! Mamă, ce fețe ați făcut! - Mișto glumă!
Am de dat un telefon. Aștept să-mi jucați și voi o festă.
Ce-am mai râs! Dați-le jos! Dați-le jos pe toate!
SoCool Independent CE DIFERENȚĂ FACE UN O!
Subtitrarea: Alexandra Grigore