- Herregud. Duncan är död. - Va? Nej, det har ingen sagt.
Hoppas han klarar sig.
Hoppas det. Verkligen.
Lexi är på väg till sjukhuset. Sam åker också.
Jag får göra bådas jobb. Ge mig yoghurten.
- Va? - Vi ska ge ut en tidning.
Kokos?
Var modig, Dennis.
Mr Rhodes, jag beklagar.
Det är okej, Nell. Jag tror jag förstår vad som pågår.
- Gör du? - Jag är odödlig, och du är en häxa.
- Nej, så ligger det inte till. - Hur ligger det till då?
Hur kan jag vara i en ambulans på väg till sjukhuset,
när jag även är här med dig i de anställdas allmänna utrymmen
som luktar gammal paella?
Sen jag började skriva dödsrunor
ser jag de avlidnas spöken. Det kanske är generna.
Mormor såg andar, men hon pratade med hönor.
- Okej... - Jag skrev din dödsruna.
Kanske det är därför du är här.
- Du har säkert många frågor. - Det har jag. Varför är du inte rik?
Varför är du inte rik?
Jag kommer på miljoner olika sätt att använda din gåva
och förvandla den till otrolig ekonomisk vinning.
Vet du varför jag inte är rik?
Vet du? Du är för lång.
Vill du veta varför jag inte är rik?
Du sålde tidningen och drog undan mattan för oss.
Vet du hur förkrossad din dotter blev när du inte sa nåt?
Hon skulle konfrontera dig och be dig sluta, men så dog du.
Fått fnatt, miffo?
Inte nu, Mason. Okej?
Jag bearbetar mina känslor gällande mr Rhodes.
Visst. Förlåt. Låt oss se.
Bu hu. Ding dong. Killen var ett arsle. Miffo.
Wow, inga känslor, ingen lojalitet.
Den grabben blir rik.
Inte skuldfri än - Inte befordrad än Inte duschad än - Inte på topp än
Inget par än - Inte säker än Inte nöjd än
Inte mogen än
- Sam. - Jag hann först.
Jag hörde precis om Duncan.
- Kom hit. - Det är så hemskt.
Ja, det är komplicerat.
Ser du mig? Är jag transparent? Ser du mitt ansikte?
Jag måste se till att Lexi är okej.
Jag har hennes mobil och plånbok. Vad mer behöver hon?
- Häftapparaten. - Nej, Sam. De har nog en sån på sjukhuset.
Men hon lärde sig med den.
Luggen är ledsen.
Hon har stöttat mig så mycket i år.
Jag vill verkligen stötta henne.
Vet du vad? Jag följer med.
- Gör du? - Ja.
- Vi borde alla åka till Lexi. - Bra.
- Jag åker inte till sjukhuset. - Jo.
Jag vill inte se min kropp.
Det kan riva upp hål i rumtiden.
Vi är inte i Tillbaka till framtiden.
Hallå?
Hallå? Vart tog han vägen?
Duncan är stabil.
De förbereder honom för en operation.
Det var udda.
Operationer är udda. De skär upp en, gräver runt.
Om de rör metall lyser näsan upp. Pling, bara!
Är du helt vilse? Jag hinner inte förklara.
Halva sportsektionen är borta.
Nu måste jag ta reda på vad en playoff är.
Cheryl, banan.
Övermogen. Var modig, Dennis.
PASADENA ROSE SJUKHUS
Edward.
- Hur mår Lexi? - Hon lär känna skötarna.
Bra.
Varför får jag inte se fars patientjournal?
Det är olagligt och bryter mot HIPAA-akten.
Hippoakter? Nu får du akta dig.
Hon ser stressad ut. Varför gör du inget?
Det gör jag ju. Jag jobbar på 23 ner.
Löser du korsord? Du måste lugna Lexi, trösta henne.
- Ja. - Toppen. Jag ska prata med henne.
Så här gör vi.
Vi kör med färgkod och alfabetisk ordning.
Mandy, du ser rädd ut, men det är värt det.
Hej, vännen. Jag är här. Vill du ha nåt?
Har du en häftapparat? Jag kan inte använda den.
Har jag en häftapparat? Nej. Jäkla Nell.
Jag kollar gåvoaffären.
Quentin.
Hej, fortfarande deppig eller hjälpte tårarna?
En het dusch och en kontinental frukost på hotellet fixar allt.
Redo för min intervju, Quentin?
Håll i dig, för min cv är väldigt upphetsande.
Vi ses i konferensrummet, ms Hercules.
Varför intervjuar du Tina?
Hur visste jag inte att hon heter Hercules?
Du är ingen vidare lyssnare.
- Va? - Och det finns några tjänster
på mitt företags andra bolag.
Jag söker de bästa kandidaterna på SoCal Independent.
De bästa?
Okej, jag ska hämta min bästa blazer.
Tyvärr blir det ingen intervju för din del.
För att du kallade mig mamma?
Jag sa så för att du gav mig en jättemjuk och varm filt.
Nej, det är inte därför.
Du skriver dödsrunor. Ditt jobb ersätts enkelt av AI.
Ja, det är för att han kallade dig mamma.
Du behöver en intervju med kostymen.
Nell!
Duncan ska opereras.
Hjärtat är utanför kroppen i tre till sex timmar.
- Konstigt. - Det är tiden jag behöver
för att fixa Masons horoskop som lyder: "Skop, tjomme."
Du.
En intervju?
Ditt hjärta bultar utanför din kropp
och du oroar dig för det? Vi måste träffa Lexi.
Jag börjar förstå varför ditt liv är i spillror.
Du är en slösare som slösar bort chanser.
Jag slösar inte bort nåt. Jag jobbar hårt.
Kom igen. Massor med folk jobbar hårt.
Du har en otrolig talang som du aldrig använt för ditt bästa.
Det funkar inte så.
Du har bara inte gjort så, men nu har du mig, en titan.
Jag skaffar ett jobb åt dig. Fixa in mig i rummet.
Ska jag använda dig för att få ett jobb? Så själviskt.
Är det själviskt eller smart?
Så vitt du vet kan jag vara ditt sista spöke.
- Herregud, du har rätt. - Precis.
Använd mig till nåt meningsfullt för dig själv.
Okej då.
Jag vill ha en intervju. Annars berättar jag om tumsugandet.
En av tio vuxna gör det.
Vi ses om fem minuter.
Hit med kardan.
Fixa inte till dig för mycket. Det räcker. Du ser ut att jobba på biltvätten.
Om du ser för perfekt ut tror intervjuaren att du är desperat.
Jag är desperat.
Säg inte ett ord. Den första som pratar förlorar.
Okej, då börjar vi.
Vad är din största svaghet?
Amatör. Han vill att du förminskar dina talanger.
- Skämta bort det. - Min största svaghet? Tiramisu.
Det var inget vidare. Du måste sprida ut dig.
Ta upp mer plats. Visa din dominans.
Ja. Mer. Ännu mer.
Du är ingen vattenkastare.
Okej, vi börjar med våra lediga platser.
Nej. Du leder mötet. Säg varför han ska anställa dig.
Vet du vad? Gå med mig, Nell. Gå.
Okej. Jag ska säga dig varför du ska anställa mig.
Starkare.
Det är inte för mina år av erfarenhet eller min utredningsförmåga...
Okej, svär.
...eller för att jag är en jäkla, en väldigt jäkla bra skribent.
Närma dig hans ansikte.
Du anställer mig för min journalistiska expertis
som du har turen att få till ett förmånligt pris.
Ta nu din lilla tumme och räck upp den för att visa att du comprende.
Såja.
Jag underskattade dig.
Du är mycket bättre kvalificerad än jag trodde.
Vi kan ha nåt passande på ett annat bolag.
Säg inget. Gå bara ut. Vi går och vi tittar inte bakåt.
Du gjorde det, Nell.
Ja!
Du kommer att få det. Jajamän.
- Du rockar. - Ta den.
Herregud. Du hade så rätt.
Jag var grym. Varför har jag aldrig gjort så?
Snyggt jobbat, min tjej.
Ja. Vänta nu.
Nej, jag är inte din tjej. Lexi är din tjej.
Jag insåg att du inte alls har bett att få se henne.
Lexi klarar sig.
Vi åker till Caesar's Palace och äter buffé.
Nej.
Du kan se din dotter innan du möjligtvis dör, och du är här?
Det är du som är slösaren här.
Använd inte mitt ord emot mig,
speciellt när jag hjälpte dig med tumsugaren.
Du sa att jag skulle hjälpa mig själv, men det funkar inte så.
Jag hjälper dig. Om du är mitt sista spöke, ska du till sjukhuset.
Jag åker inte dit.
Du har inget val. Du sätter dig i min Prius.
Jag sätter mig inte i en Prius.
Jäklar. Jag sitter i en Prius.
Okej. Var är Mandy? Hallå? Har nån sett Mandy?
Du, vill du ta en paus? Här har du några...
- Ballonger. - Tack, Sam.
Gillade hon ballongerna?
- Tack. - Är det här verkligen nödvändigt?
Lexi klarar sig nog bra.
Mandy till informationsdisken.
Jag vet att du stal min läsk. Mandy till informationsdisken!
- Låter hon okej? - Nej.
Kom nu. Ge Lexi ett meddelande med min hjälp.
Det kan vara din sista chans.
Nell, Rhodes-familjen varken gullegullar eller tjatar om känslor.
Vi kommunicerar med långa perioder av tystnad som kan vara i åratal.
Vi har inte åratal. Säg vad du vill säga till Lexi.
Okej. Säg bara...
Börja med: "Le..." Jag har inget.
Vadå inget? Hon är din enda dotter.
Du kan inte vara så kall och tom.
Vad vill du att jag säger?
Att jag gjort bort mig? Valt jobbet över familjen?
Att hela livet gått förbi utan en enda äkta konversation?
Skulle hon må bättre av det?
När du säger det så där...
Jag pallar inte.
Jag vet inte ens vem hon är. Hon är galen.
Det där var nog Mandy.
Fint att servetterna placerats i en korg. Det är en bra början.
Men vi kan ge hjärt- och kärlsjukdomar en spark i arslet med det lilla extra.
Kan du ens titta upp från korsordet?
Hon gör servettorigami.
Imponerande.
Tryck den igenom, sprid ut stjärten och voilà.
Tänk att jag måste göra allt här.
Vet du vad? Ta ett djupt andetag med mig.
In, två, tre, fyra.
Bäckenskålarna tar slut och vi behöver O-negativt blod.
- Jag kan inte donera mer, Sam. - En snabbis.
Ett åtta-bokstävers ord för cashmeresjal?
Spelar det nån roll?
Pashmina. Det var namnet på min albinoponny.
Ett sex-bokstävers ord på direktören och stjärnan i Yentl?
Barbra. Bara två A:n.
Hon skrotade det mittersta när hon blev känd.
Du är bra på det här.
- Tack. - Varsågod.
Jag ska kolla om de har några nyheter om min far.
Okej.
Jag fattar korsordet nu.
När jag är överväldigad lugnar det mig att fixera på nåt, som en Rubiks kub.
Lexi är likadan.
Ett pussel med en lösning. Små vinster.
Det hjälper oss slappna av när nåt är utom vår kontroll.
Jag ser varför ni passar varandra.
Låt mig försöka.
"Ett fyra-bokstävers ord för hundens fiende."
Jag vet inte. "Krig"?
Det stämmer.
Då blir fem ner "Kavanna".
Välkommen till PASADENA ROSE SJUKHUS
Hej.
Så snällt av dig att komma.
Duncan är en komplicerad man, men jag vill också stötta Lexi.
Och den där buffén slår alla hotell jag bott på.
- Inget. - Hur mår du, raring?
Det är en konstig dag.
Duncan är här och tidningen såldes...
Det har fått mig att tänka.
Berätta allt medan jag äter den fyllda svampen.
Jag har alltid ansett att mitt jobb med dödsrunorna är värdefullt.
Inte i pengar, för jag får uselt betalt.
Men genom att berätta deras sista historia,
kändes det som ett avslut för den avlidne, men jag har nog ingen inverkan på dem.
Naturligtvis inte. Raring, de är döda.
- Ja. - Dödsrunorna är inte för de döda.
De är för de levande.
När Monty dog kände jag mig närmare honom tack vare din dödsruna.
Det var som om jag via dig fick ha en sista konversation med honom.
- Är det sant? - Ja.
Nell, det är så speciellt.
Hej, hur går det?
Nu när Mandy är borta rullar det på fint.
Härligt. En bra tidpunkt för en promenad med mig.
Damer, jag tar en paus.
Vem är hon ens?
Hon är stöddig.
Du hade inte möjligheten att prata med din pappa innan,
och du hade mycket att säga honom.
Kanske du kan säga det högt och må bättre.
- Det låter dumt. - Det låter dumt.
Där ser du. Vi Rhodes pratar inte om känslor.
Jag förstår. Ni Rhodes pratar inte om känslor.
Så skulle min far säga.
Jaså? Hur skulle du svara? Låtsas att han är här.
Låtsas att han står bredvid mig med den där korkade minen.
Fint. Det här är slöseri med tid.
Jag lovar att det inte är slöseri med tid.
Okej då.
Jag är upprörd att han sålde utan att säga nåt.
Han trodde nog aldrig att jag skulle klara av det.
När han gav mig tidningen hade jag inga resurser.
Han gissade på sex månader.
Jag köpte den som en avskrivning.
- Jag har hållit oss flytande i flera år. - Oj.
Jag har lärt mig att vara uthållig och inte ge upp.
Så har jag behövt göra hela livet.
Han har alltid sett mig som nån som måste tas hand om.
Han har inte sett mitt riktiga jag och allt jag kan göra.
Se vad du har gjort.
Du byggde den här tidningen och det här samhället.
Tänk att alla är här för min far.
Det är de inte. De är här för dig.
Jag tror att din far skulle vilja känna ditt riktiga jag.
Jag hoppas han får chansen.
- Ja. - Jag med, Lexi.
Alla kämpade för att få klart tidningen och komma hit.
Det var egentligen jag. Jag ville vara generös. De gjorde inget.
Tack.
Där ser du, Duncan. Det här är vad jag gör för spöken.
Bra nyheter, allihop.
Operationen gick bra.
Far återhämtar sig.
Är det sant?
Jag gråter inte. Du gråter.
Jippi. Hurra. Livet vinner.
Njut av Rolex-klockan.
Far! Du ser välmående ut.
Tackar.
Jag bad dem snygga till lite medan de la in hjärtat.
Jag är glad att du är här. Jag har nåt viktigt att berätta.
Jaså?
Vet du hur du ska spendera pengarna som vi fick för tidningen?
Du ska köpa ett italienskt fotbollslag.
Investera i en kändistequila.
Åka ut i rymden.
Jag behöver berätta nåt, men det är svårt,
så jag säger det bara.
Jag köpte tidningen.
Ägaren sålde den i delar, och jag köpte dem alla.
Jag tog ett lån, använde besparingar och refinansierade min häst.
Du anser säkert att det är en usel investering och idé.
Det gör jag faktiskt inte.
- Inte? - Berätta detaljerna, tack.
Visst.
Vissa tror att en tidning handlar om nyheter,
men det är mycket mer.
När jag började skriva dödsrunor
trodde jag att jag skulle rapportera fakta.
Men som alltid i historier,
insåg jag att det handlade om personerna och deras relationer.
Det handlar om utmaningarna och hur de tagit sig igenom dem,
hur de har blivit någon eller något som de aldrig trodde var möjligt.
För att sätta ihop två papper gör man så. Man lägger dem så, och se.
Nu är de gifta.
Jag lär mig inte bara om andras liv med varje dödsruna,
jag lär mig även om mitt eget.
Jobbet som en gång var en börda har blivit så meningsfullt för mig
att jag kunde göra det gratis.
"Men jag tror att vi är ense, att med tanke på den nya ägaren,
förtjänar jag verkligen en löneförhöjning.
Med vänlig hälsning, Nell Serrano."
Vad tycks?
Härlig liten rapport om ditt jobb. Jag håller med om allt.
- Gör du? - Ja.
Förutom lönehöjningen.
Jag la alla pengarna på det här. Det blir ett nej.
Men jag är en jäkla, en mycket jäkla bra journalist.
Jag ska övertala dig att ändra dig.
Åh nej. Du vet inte vem du har att göra med.
Jag kan fortsätta hela dagen. Far lärde mig det som barn.
Hej. Oj, ni ser enorma ut.
- Tack. - Tack.
Varsågoda.
Chefen, hoppas du inte är så fin att man inte får bjuda dig på lunch.
Det låter roligt, men jag har lunchplaner med vår hyresvärd.
Hej, allihop. Härligt att vara här igen.
God morgon, mr Rhodes.
Du klär dig fortfarande i mörkret.
- Tack, mr Rhodes. - Naturligtvis.
Hej, far. Jag kommer. Jag ska bara hämta mina handskar.
- Hej, mr Rhodes. - Hej, Mel.
Kul att du är tillbaka. Hur mår du?
Rätt bra för en kille som var tekniskt död
och hade hjärtat bultande utanför kroppen i flera timmar.
Det var säkert konstigt. En fråga.
Jag skriver ju dödsrunor, så det är min grej.
Jag undrade om du minns nåt från den tiden?
Eller såg du nåt eller någon?
Nej. Inte egentligen.
Allt blev mörkt.
- Jag var som i ett tomrum. - Ja.
- Toppen. - Men det var trångt.
- Ja. - Och obekvämt.
Det kan jag förstå.
Det var som att sitta i en Prius.
Hur skulle jag veta hur det känns?
Vänta nu.
Vad?
Det är en ny dag på tidningen, så jag tänkte ta chansen
att byta namn och bli lite modernare.
- Härligt med en makeover. - En toppen idé.
Så från och med idag, heter älskade SoCal Independent
SoCool Independent.
Det liknar SoCal, men det är coolare.
Vilken skillnad två bokstäver gör.
Vad tycks?
Det låter inte proffsigt.
- Eller reko. Eller bra. - Eller sant.
Det är det inte!
Skämt!
Kul chef, hajar ni?
- Lurade. - Vilket perfekt skämt.
- Ni skulle ha sett er! - Härligt.
Jag ska ringa ett snabbt samtal. Skämta ni sen. Ni gick på det.
Så kul det var. Ta ner dem. Allihop.
VILKEN SKILLNAD TVÅ BOKSTÄVER GÖR!
Undertexter: Hanne-Marie Pöysä