דראפט האן-אף-אל, 2000 -
אחר צהריים טובים.
ברוכים הבאים לדראפט המכללות הראשון של האן-אף-אל במילניום החדש.
אנחנו מעריכים את כל האוהדים שנמצאים איתנו היום אחר הצהריים.
אנחנו מודים לכם על זה שאתם כאן. אנחנו מעריכים...
אני זוכר את יום הדראפט. צפיתי בבית עם ההורים שלי.
בטח נראה שבעה או שמונה קוורטרבקים נבחרים בדראפט הזה.
ידעתי שלא אבחר בסיבוב הראשון. חשבתי אולי בשני או בשלישי.
והסיבוב השלישי הגיע וחשבתי, "כלום".
טום בריידי קוורטרבק -
היה אפשר לראות את הקבוצות הבאות בתור לבחור,
היה אפשר לראות את הקוורטרבקים הזמינים,
וחבר'ה שהייתי חלק מהם.
הרבה מהחבר'ה האלה ירדו מהלוח.
הג'טס בוחרים בקוורטרבק צ'אד פנינגטון מאוניברסיטת מרשל.
הסבבים רק התחילו
והיה לנו מסך טלוויזיה כמו של פעם...
ננסי בריידי אחותו של טום -
וחיכינו וחיכינו.
קוורטרבק שנבחר על ידי סן פרנסיסקו 49,
ויש בו עניין מקומי, ג'ובאני קרמזי.
הבחירה של הפיטסבורג סטילרס בסיבוב החמישי היא טי מרטין,
קוורטרבק מאוניברסיטת טנסי.
והגענו לסיבוב החמישי ועדיין לא בחרו אותו,
ואנחנו חושבים, "מה לעזאזל?"
הוא אומר, "אני חייב לצאת מכאן".
אז יצאתי לסיבוב מסביב לשכונה. היה לי מחבט בייסבול,
דפקתי את מחבט הבייסבול ביד שלי, פשוט...
דמיינתי מה יקרה אם לעולם לא אבחר.
וזה זמן מלחיץ עבור הרבה שחקני פוטבול
שמחכים לראות אם הם ייבחרו בדראפט.
חלקם מקווים ששיחת הטלפון תגיע
או שיזכירו את השם שלהם בשעתיים הקרובות.
בדראפט באותה השנה,
אחת העמדות שידענו שאין לנו צורך מיידי בה...
סקוט פיולי סגן נשיא צוות השחקנים -
הייתה הקוורטרבק.
כמה זמן יש לנו? - רק דקה ו-20.
דקה ו-20. - בוא נעשה את זה.
טוב. ניקח את מה שיש.
ניקח את זה? ניקח את זה.
בחרנו כמה שחקנים לפניו,
אבל כשהגענו לסיבוב השישי,
הסתכלנו על הלוח ובריידי היה שם לבדו,
ואמרתי, "מה אנחנו עושים?"
כן, אנחנו לא צריכים קוורטרבק,
אבל הוא היה השחקן הזמין הכי טוב.
תוודא שזה מאושר בזמן והכול, ג'ימי די.
אתה רוצה שאמסור את זה? - כן.
בסדר, הנה זה.
ישבנו על הספה למטה בסלון,
וסוף סוף קיבלנו טלפון שביל בליצ'יק על הקו.
ברכותיי.
ביל בליצ'יק מאמן ראשי -
אנחנו מתרגשים שאתה איתנו. סליחה שחיכית כל כך הרבה זמן.
הם אמרו, "אפשר לדבר עם טומי?" ונתתי לו את הטלפון, ו...
הוא הפך לשחקן של הפטריוטס, וזה היה רגע מאושר בשביל המשפחה.
בין השישה האחרונים שנבחרו,
טום בריידי במקום ה-199 הולך לניו אינגלנד פטריוטס.
אבא שלי פתח בקבוק שמפניה.
שמחתי כל כך.
לא היה לנו אכפת באיזה סיבוב הוא נבחר, איזה מספר הוא היה,
למרות ש-199 זה מספר די טוב, אם אתה שואל אותי.
הנה. תחזיק את זה במשך עשר שניות.
אני זוכר שהגעתי ביום הראשון.
אני בטוח שאף אחד מהחבר'ה לא חשב
שאהיה הרבה זמן בקבוצה הזו אחרי שנבחרתי בסיבוב השישי.
אני זוכר שילד גבוה ורזה ניגש אליי
והוא אומר, "מר קראפט, אני רוצה שתדע שאני טום בריידי".
אמרתי, "אני יודע מי אתה.
אתה בחירה שישית בדראפט ממישיגן."
והוא... לעולם לא... אני עדיין יכול לראות את המבט עכשיו, לעולם לא אשכח אותו.
הוא אמר, "כן, ואני ההחלטה הכי טובה שהארגון שלך קיבל אי פעם".
אני מסתכל עליו.
"בסדר.
מהפה שלך לאלוהים, בוא נראה."
הפטריוטס נגד הסנט לואיס ראמס 18 בנובמבר 2001 -
הפתיחה השמינית של טום בריידי -
ברוכים השבים לאצטדיון פוקסבורו המלא. הראמס והפטריוטס.
ניו אינגלנד עם הכדור במרכז השדה.
קדימה, בריידי!
במשך שבעת המשחקים האחרונים, טום בריידי עשה עבודה טובה בניהול ההתקפה,
אבל עכשיו שדרו בלדסו חזר לסגל ויכול להתאמן,
כקוורטרבק אתה צריך להעלות הילוך.
הכדור נחטף!
לעזאזל!
אפילו לא ראיתי תופס באזור.
המשחק ההוא היה חשוב מאוד עבור הפטריוטס.
הראמס היו קבוצת הפוטבול הטובה ביותר.
ולפטריוטס היו הרבה הזדמנויות לנצח,
אבל בריידי הפסיד את המשחק בשביל הקבוצה.
היה לו מזל רק במשחק אחד.
הוא מועמד לחמם את הספסל. זהו זה!
צפיתי מהקווים ואני זוכר שחשבתי,
"הם כבר לא כל כך אוהבים אותו.
אולי עכשיו תהיה לי הזדמנות לחזור ולשחק."
התוצאה הסופית היא סנט לואיס 24, ניו אינגלנד 17.
והניו אינגלנד פטריוטס חזרו למאזן שווה.
זה מבאס להפסיד.
כל פעם שמשחקים נגד קבוצה טובה, קשה לעשות טעויות.
אבל לא היינו טובים כל כך בהחזקת הכדור היום.
איך היית מעריך את ההופעה שלך?
תשאל את המאמן בליצ'יק.
הפטריוטס היו בשוויון חמש אחרי ההפסד ההוא.
הרבה אנשים בתקשורת עדיין ראו את בלדסו
כסיכוי הכי טוב שלהם לנצח, והם ראו אותו ככוכב.
בריידי קיבל את ההזדמנות שלו.
זה הזמן לבלדסו.
ביל, הנה הוא שוב. הוא חייב להצליח.
העבודה שלי, ואני כאן שנתיים,
העבודה שלי היא לקבל החלטות עבור קבוצת הפוטבול.
על זה מר קראפט משלם לי, וזה מה שאעשה,
אקבל את ההחלטות שלדעתי הכי טובות עבור קבוצת הפוטבול.
"ק-ב-ו-צ-ה", כלומר קבוצה.
אני לא מקבל החלטות בשביל אינדיבידואל או כמה שחקנים,
אני חייב לעשות את מה שהכי טוב עבור כל הקבוצה.
בעתיד טום יפתח בהרכב ו...
זה מה שיקרה.
הוא יפתח אלא אם... אלא אם הוא ייפצע,
אני לא רואה אותו לא בהרכב.
ביל, האם אתה שומר לעצמך את הזכות לשנות את דעתך?
לפני שאתה מגיע להחלטה כזו,
אתה מבין מה יהיו ההשלכות שלה, נכון?
אתה לא עושה את זה בוואקום.
התקשורת אוהבת מחלוקת טובה על קוורטרבקים.
אתה מבין שתהיה ביקורת עליך.
טוני, אמרתי שזו אחת מהשנים הכי גרועות למאמנים
אי פעם בליגת הפוטבול הלאומית.
מה שמוביל אותי לאחד מהשעירים לעזאזל האהובים עליי, ביל בליצ'יק.
היום הוא החליט להכריז שטום בריידי יפתח בהרכב
למשך שאר העונה.
אני לא רואה את הצורך לנקוב בשמו כרגע.
מה אם הוא יתפוצץ לאורך העונה?
למה עשית את זה לבלדסו?
אז נשאיר קוורטרבק ששווה 100 מיליון דולר
על הספסל? - אנחנו בטוחים שהוא מוכן לשחק?
אני לא יודע. - אני לא בטוח שהוא מוכן.
אני חושב שטום בריידי, שלא שיחק כל כך טוב
בשניים משלושת המשחקים האחרונים.
אני חושב שבסופו של דבר חייבים למצוא מקום לדרו בלדסו.
אני קורא לאנשי התקשורת הלבלרים.
אלה הרבה אנשים שאין להם מושג על מה הם מדברים, למען האמת.
אבל יש כמה מומחים לפוטבול בניו אינגלנד.
ארני אדמס מנהל מחקר פוטבול -
וכולם עובדים בצוות האימון של הפטריוטס.
אם אתה לא בבניין, אתה לא באמת יודע.
ביל הוא חבר יקר, בחור שאני מכיר מאז התיכון.
כשאתה עם מישהו במשך חצי מאה,
חווה יחד הרבה מצבים,
אנחנו יודעים איך השני חושב, אנחנו מכירים את המוזרויות זה של זה.
לפעמים אני יכול להסתכל עליו ולהעריך את התגובות שלו
רק מלהסתכל על הפנים שלו, וכנ"ל הוא.
בריידי או בלדסו? -
אז כשהיה מדובר במחלוקת על קוורטרבקים,
ידעתי בדיוק מה הוא חשב.
לא התכוונו להציב את דרו בלדסו כקוורטרבק הפותח שלנו.
קדימה, דרו!
שמונה שנים מוקדם יותר מחנה אימונים, 1993 -
אתה טירון, בדיוק הגעת, אתה הבחור החדש, מה שתגיד.
אני חושב שאם אתה יכול לסתום את הפה ולשחק טוב על המגרש,
אז החבר'ה מקבלים אותך יפה.
דיברנו עם כל הוותיקים,
וכולם דיברו על הפעם הראשונה שהם חטפו.
זה משהו שאתה רוצה לסיים איתו מהר
או שזה לעולם לא יקרה או...
אני יודע שזה יקרה, אז כן, אני מניח שאני מעדיף שזה יקרה מוקדם.
לקבל את מכת ה"ברוך הבא לאן-אף-אל" ולסיים עם זה,
ואז בתקווה זה לא יקרה עוד הרבה פעמים אחרי זה.
מוקדם יותר בקריירה שלו,
דרו היה קוורטרבק טוב מאוד, לפעמים מעולה.
אבל הוא נפגע.
הרבה.
כמה פעמים נפלת על הרצפה, גבר?
אחת עשרה? שתים עשרה, אחי?
אחרי עשרות ועשרות ועשרות של מכות אכזריות,
דרו התחיל להפוך לאנושי.
האט!
בלדסו ימסור תחת לחץ.
כשיש עליו לחץ כזה,
אפשר לראות את כפות הרגליים של בלדסו מפסיקות לזוז.
כשהיה לחץ אמיתי על דרו,
הוא התקשה קצת.
הוא ידע שהוא ייפגע ונראה
שהוא יקפא ויחכה לבלתי נמנע.
וכמובן שדיברתי עם סקוט פיולי על זה.
הוא אמר, "סקוט, בוא הנה".
והוא צפה בסרטון והוא אמר,
"זהו זה, על זה דיברנו."
והוא אומר, "דרו.
הוא נראה כמו חיית פרא תחת מתקפה."
כמאמנים, ידענו שיש לנו בעיה.
וטום,
חשבנו ובאמת האמנו שהוא התשובה.
אני זוכר שהרגשתי ביטחון
כי היה לנו זמן ללמוד מי הוא באמת.
18 שנים מוקדם יותר סן מטאו, קליפורניה -
בואו נשתגע קצת!
טום, מה אתה חושב שהופך שחקן פוטבול לשחקן טוב?
אני לא יודע. - אתה לא יודע?
כשהוא גדל, טומי בילה הרבה באצטדיון.
האחיות הגדולות שלו שיחקו בכל ענפי הספורט.
אז כשהוא בקושי זחל
הוא הלך למגרשי הכדורגל ולמגרשי הסופטבול,
ופשוט ספג את הכול.
איכשהו הרברבן הקטן הבין שאנחנו אוהבים ספורט.
הייתי הולך עם אבא שלי לאצטדיון,
הוא היה מגלגל את הצווארון של החולצה והוא החזיק מחבט ביד אחת
וכפפה עם כדור ביד השנייה.
והוא היה זורק את הכדור לאוויר מהכפפה
וזורק לי כדורים לקרקע.
תמיד אמרתי, "אבא, תזרוק לי כדורים קשים", תקשה עליי.
כשזורקים את הכדור למטה ורחוק צריך להוריד את הכתף,
צריך לשמור את תשומת הלב עליו.
בשביל טומי, הכול היה תחרות.
היינו מתחרים בדרך הביתה מהכנסייה ביום ראשון.
מי שהגיע למרפסת ראשון היה מנופף באצבע,
ואם הוא לא ניצח, הוא התעצבן.
פעם אחת הוא לקח את השלט
וזרק אותו על הקיר הכי חזק שהוא יכול.
שאלתי את אשתי על החור בקיר,
ואמרתי, "מה זה?" והיא אמרה, "העצבים של טומי".
בריידי זורק את הכדור חזק ומהר לקירבי.
טומי התחיל לשחק פוטבול בתיכון.
היה לו רצון גדול להתחרות ולנצח.
מה נקודות החוזק שלך? - נקודות החוזק שלי?
כולם אומרים לי שיש לי זרוע די חזקה, וזה טוב.
אני די מדויק.
ואני חושב שאני צריך לעבוד קצת על המהירות שלי.
הוא לא היה מהיר כמו שהוא רצה להיות.
אז יש תרגיל שנקרא "תרגיל חמש הנקודות".
זה תרגיל שכולם מתעבים,
אבל הוא יצא לחצר וצייר את הנקודות האלה על הבטון.
הוא היה עושה תרגילי נקודות בחוץ,
והוא היה מתאמן על עבודת הרגליים שלו כי אנשים אמרו שהוא איטי.
הוא היה פרפקציוניסט.
אני חושבת שאת תמיד דואגת.
להיות פרפקציוניסט זה קצת כמו נשיקת המוות.
כי לא משנה כמה אתה מצליח,
זה אף פעם לא מספיק טוב עבורך.
הגישה הזו בתיכון
של לעשות כל שביכולתו כדי להשתפר
המשיכה במשך הרבה זמן.
אפילו אחרי שטומי הגיע לפטריוטס פה בניו אינגלנד,
הדחף שלו לא ידע שובע.
ואני חושב שביל ראה את הפוטנציאל של טומי.
כאן בניו אינגלנד היה רק נושא שיחה אחד כל השבוע.
מי הקוורטרבק שיפתח בהרכב?
מצד אחד זה טום בריידי, מהצד השני זה דרו בלדסו.
המאמן הראשי ביל בליצ'יק אומר שזה טום בריידי.
בדאון הראשון, הטעיה של בריידי.
מחפש. יורה את הכדור לאנד זון.
הוא נתפס, טאצ'דאון, טרוי בראון.
איזה מהלך!
ביל בליצ'יק בחר בטום בריידי ואמר שהוא יהיה הקוורטרבק.
ולטום בריידי היה משחק נהדר, וגם לכל הקבוצה.
טום עשה עבודה טובה,
עברו תשעה שבועות והוא עשה עבודה טובה למדי מדי שבוע.
לא מושלמת, אבל טובה למדי. והיו לו
שלושה או ארבעה טאצ'דאונים היום, מה שזה לא היה.
חשבתי שהזריקה בסוף המחצית
הייתה חתיכת זריקה.
טום הבין את התפקיד שלו על המגרש ומחוץ לו, איך לעזור לקבוצה.
הוא עבד לבד קשה מאוד על היסודות שלו, על הטכניקה שלו.
מוקדם מדי למצלמות.
אני חושב שטום הוציא ממני את המיטב כי הוא היה מוכן כל כך
שהרגשתי שאני צריך לעמוד בקצב ההכנות שלו.
חשבתי שאראה כמה מהלכים.
אני חושב שהמאמן ראה בי משהו שהוא יכול לעבוד איתו.
היה לנו בית ספר לקוורטרבקים והיינו אני והמאמן בליצ'יק.
ישבנו שם והיינו מכורים לפוטבול.
בבוקר, בצהריים, בערב, כל מה שעשינו היה לדבר על פוטבול.
כן, אהבתי לעבוד עם טום כל יום.
לראות את המשחק דרך עיני הקוורטרבק,
ולהבין את מה שהוא ראה.
אני חושב שאלה דברים שעזרו לי להיות מאמן טוב יותר.
אם אתה פה, מה שקוורטרבק טוב צריך לעשות זה...
המאמן בליצ'יק לימד אותי כל כך הרבה.
לא הייתי השחקן שהייתי בלעדיו.
תראו איך זה נראה היום. תראו.
בריידי היה ספוג.
הוא ספג את כל המידע הזה ויישם אותו על המגרש.
ואחד הדברים שבליצ'יק מעריך יותר מהכול זה שיפור.
טוב, יפהפה.
בלדסו היה ככה,
ובריידי הלך מפה לשם.
ביל בליצ'יק מעריך את זה. הוא אוהב את זה.
כדור טוב.
אני זוכר שפעם אחת דיברתי עם ביל
והוא אומר, "האידיוט הזה, בריידי.
הוא עושה מהלך כזה, הוא זורק את הכדור ככה, הוא מבצע התאמות כאלה,
אתה לא צריך להגיד לו, הוא מבין את המצב בשלמותו.
מעולם לא ראיתי משהו כזה."
טום, הסדרה הזו נראית טוב.
הסדרה הזו נראית טוב.
אז ביל האמין בבריידי.
והשחקנים הרגישו את זה והם האמינו בזה.
כי הם לא הפסידו אף משחק בשאר העונה הסדירה.
בריידי, יורה למטה, והכדור נתפס.
קולמן, רץ לכיוון האנד זון.
התפיסה והריצה המדהימות.
קבוצת הג'טס הזו בהלם.
זהו זה! זה נהדר! - יופי, מותק. חייבים להמשיך.
קדימה, אחי!
פוטבול זה מערכת יחסים עסקית.
וטום בריידי, הוא הבין את זה לגמרי.
אני ושאר שחקני קו ההתקפה ערכנו תחרויות שתייה.
וטום בילה איתנו.
חשבתי, "לעזאזל, הבחור הזה מנצח אותי בשתייה".
זה די מגניב.
אני חושב שטומי שתה קצת הלילה.
אתה מסתכל עליי?
אתה צריך להיות אחד מהחבר'ה, כי אתה אחד מהם.
אתה לא רוצה שהחבר'ה שלך ירגישו שהם לא יכולים לדבר איתך.
אבל כשכל החבר'ה יוצאים לשתות בירות,
אולי תצטרך למהול את המשקאות במים.
טום ידע שכאשר הבחורים הגדולים מקדימה מחבבים אותך,
הם לרוב מחזירים לך על המגרש.
האט!
בריידי יצא מהשוטגאן.
יש לו את כל היום לזרוק לקווים.
פאטן עם תפיסה, בחוץ.
לקו ההתקפה הזה יש חוצפה.
סמית', מחפש מרחב.
טאצ'דאון, ניו אינגלנד.
ויש מהומה פה בפוקסבורו.
אלה הפטריוטס עם מומנטום חדש.
והוא סופג מכה אדירה.
אגיד לכם מה, בריידי קם מיד.
טוב, מותק. בואו נראה להם מה זה.
הכדור נתפס.
ככל שהמשכנו, טום נהיה קשוח יותר.
לא רק פיזית, אלא גם מנטלית.
אבל אי אפשר פשוט להפעיל את זה בזמן המשחק.
צריך להתאמן על זה.
ולהניח את הכדור על קו היארד האחד.
מה קורה, בחור צעיר?
אל תיתן לי לתפוס אותך או שאעשה לך משהו.
כשטום שיחק נגדנו באימון,
לכלכנו עליו וירדנו עליו,
כי היינו חייבים לוודא שהוא ירגיש את הלחץ.
כן, חטיפה. - לעזאזל!
הוא מפחד עכשיו. תפסנו אותו.
הצקתי לטום. אמרתי, "מה זה, לעזאזל?
סבתא שלי הייתה יכולה לתפוס את הכדור!"
פשוט ירדתי עליו.
היינו מתעללים בו.
כשהיה מדובר בלעצבן שחקן,
טיי, ורייבל, לכמה מהחבר'ה האחרים לא היו חוקים.
לא משנה מה קרה, מייק ורייבל לא בחל באמצעים.
לך לעזאזל, בריידי!
ולפעמים אפילו הסתכלתי עליו ואמרתי,
"ורייב, אני חושב שהגזמת."
אמרתי, "טום יהיה בסדר. תסמוך עליי".
בריידי בשוטגאן בניסיון השלישי.
הטעיה יפה של בריידי.
ופולק מסתובב וזורק את הכדור בחזרה לבריידי.
הוא שם!
אם תסתכל על היציעים, אין כיסא ריק.
כולם בצבעי הפטריוטס ו...
והם נהנים בינתיים.
קדימה, בריידי! תזרוק את הכדור!
בריידי, מסירה מהירה.
המסירה הושלמה. מסירה לעשרה יארד, לחמישה יארד, טאצ'דאון!
הניו אינגלנד פטריוטס זוכים במשחק החמישי ברציפות.
אני חושב שמכיוון שהוא לא היה כוכב העל, הבחור הראשי האייקוני של הקבוצה,
זה אפשר לכל השאר לקבל חתיכה מהאקשן.
הם לקחו עוד קצת בעלות מהבחינה
שזו הקבוצה שלנו.
זו לא הקבוצה של טום. זו לא הקבוצה של ביל.
זו הקבוצה של מר קראפט, אבל זו אפילו לא הקבוצה שלו.
זו הקבוצה שלנו. אנחנו עושים את זה ביחד.
הניו אינגלנד פטריוטס עומדים
לזכות בתואר החטיבה הראשון מזה ארבע שנים.
בריידי לאנד זון. טאצ'דאון!
זה אמור להספיק, העונה הסדירה הסתיימה.
ברכותינו לאלופי חטיבת הפוטבול
של הבית המזרחי, הניו אינגלנד פטריוטס.
ועכשיו קבוצת הניו אינגלנד פטריוטס הזו בדרכה לפלייאוף.
היי, מר קראפט, הפלייאוף. קדימה!
היי, פאט.
תודה, אנחנו... כולנו בעננים פה.
כן, זה נהדר, ואני מקווה שזה ימכור עוד עיתונים של ה"הראלד".
לא, זה נהדר, עשית...
אחרי שניצחנו במשחק האחרון בעונה ההיא, העפלנו לפלייאוף.
בובי, ברכותיי. - תודה.
יופי!
כשקנית את הקבוצה הזו, מעולם לא חלמת
שזה יקרה מהר כל כך, נכון?
לפני שקניתי את הקבוצה, הייתי אוהד במשך 34 שנים.
וב-34 השנים האלה, היה לנו משחק פלייאוף ביתי אחד.
תחשוב על זה. משחק פלייאוף ביתי אחד.
כל אזור ניו אינגלנד השתגע.
בעוד שאצטדיון פוקסבורו עומד בפני הריסה בפגרה,
הפטריוטס, שבמרחק שני משחקים בלבד מהסופרבול,
יארחו משחק בפעם האחרונה באצטדיון המפורסם.
זה המשחק הזכור ביותר ב-30 שנות ההיסטוריה
של אצטדיון פוקסבורו הישן.
המשחק האחרון ששיחקו שם אי פעם.
אין הרגשה כמו ההרגשה של יום המשחק.
כשיש לך משחק חשוב,
אתה יכול להרגיש את הלב שלך חונק את הגרון.
אבל אתה צריך להתרכז במה שהקבוצה צריכה לעשות.
חבר'ה, תקשיבו, זו הייתה תקופה מדהימה.
זה כמעט סיפור סינדרלה.
אבל הערב, אני מודאג מאוד
שנהפוך לדלעת גדולה ושמנה.
הריידרס נראים חדים. בואו נודה באמת, חבר'ה.
אי אפשר להתחרות עם זה.
עם בריידי ובליצ'יק אי אפשר לעמוד בזה.
נפסיד את המשחק האחרון באצטדיון פוקסבורו.
אני חושש שיכסחו לנו את הישבן.
כשאני מקשיב למתקשרים לרדיו במשך שתי דקות,
אני כועס על עצמי ואומר, "אידיוט, זו הסיבה שאתה לא מקשיב לזה".
ואני מכבה את הרדיו לעוד שלושה שבועות.
עם זאת, הם לא טעו.
זה היה הרבה לפני שהפכנו לאימפריית הרשע.
לגמרי היינו האנדרדוג.
אבל אני זוכר שנסעתי למשחק,
התחיל לרדת שלג בזמן שאני נוסע,
והייתה לי הרגשה מעולה.
אהבנו לשחק בשלג.
במבט לאחור, כמובן, זה היה השלג היחיד כל החורף,
באותו הערב, כשהיינו זקוקים לו.
זה היה כאילו החזאי הגביר את השלג בשבילנו על המגרש.
בשבילנו, זה היה ערב קסום.
זה הרגיש כמו גורל.
אני זוכר שיצאתי למגרש לפני המשחק
וחשבתי, "נהמם את העולם היום".
הפטריוטס נגד האוקלנד ריידרס פלייאוף החטיבה, 19 בינואר 2002 -
ערב טוב, כולם, וברוכים הבאים
לארץ הפלאות החורפית באצטדיון פוקסבורו.
הערב, הפטריוטס נגד האוקלנד ריידרס בחצי גמר חטיבת הפוטבול האמריקאית,
והשלג יורד בפוקסבורו,
וימשיך לרדת כל הערב.
השלג לא הפסיק לרדת.
וניסינו לפלס אותו לפי החוקים, אבל הכי מעט שהיינו צריכים.
אני יודע שאני לא אמור להגיד את זה, אבל זאת האמת.
תקשיבו! למי פה יש טבעת אליפות?
לאף אחד. - קדימה, מותק.
אל תשכחו על מה אתם נלחמים!
בסדר? אנחנו ננצח! ניצחון בשלוש. אחת, שתיים שלוש, ניצחון!
אנחנו ננצח.
אתה מבטיח? - אני מבטיח.
ביל, בהתחשב בתנאים, מה גודל היתרון?
אני לא חושב שתהיה לנו בעיה במגרש.
לפחות זה לא נראה ככה לפני המשחק.
ואני חושב שאנחנו מוכנים הערב.
נראה שבליצ'יק הפעיל את המתג ששולט במזג האוויר.
הנה המתג.
מזג האוויר טוב יום אחד, ותראה מה קורה למחרת.
הייתה לנו סופה.
זה מושלם עבורנו.
אנחנו משחקים נגד הריידרס.
זו קבוצה מהחוף המערבי.
המגרש היה בוצי. הראייה הייתה מטושטשת.
לא מה שהם רגילים אליו.
לא קר. לא קר, מותק. לא קר.
אתה תמיד מנסה למצוא את היתרונות הקטנים.
בייחוד במשחק הזה.
כי ידענו שהם טובים.
הם היו קבוצת פוטבול טובה.
הם ביקשו את הכול. הם ביקשו את השלג.
הם ביקשו שיהיה קר.
יש דבר אחד שהם לא ביקשו. הם לא ביקשו את הריידרס.
ריידרס בשלוש.
אחת, שתיים, שלוש, ריידרס!
ואנחנו מתחילים בפוקסבורו.
גאנון מחפש את האנד זון, יש לו שחקן פנוי.
טאצ'דאון!
לא היום.
טום בריידי עולה למגרש.
בואו נראה איך הפטריוטס יחזרו מזה.
האט!
בריידי, מוריד את הכדור למטה. עכשיו זורק, והכדור נחטף.
טום בריידי איבד את הסבלנות שלו כקוורטרבק.
זה מהפך גדול עבור האוקלנד ריידרס,
והם שולטים במגרש שוב.
קרו דברים מסריחים במשחק הזה שהפכו את זה לכמעט בלתי אפשרי לנצח.
איבדתי את הכדור מוקדם.
האט!
ולא עשינו כלום.
לא הצלחנו להניע את הכדור.
זה היה פשוט נורא.
לבריידי יש זמן, הרבה זמן.
זורק ומפספס את התופס.
היה לו את כל היום לזרוק את הכדור.
טום בריידי יחסית שקט.
קדימה!
אתם מוכנים להתעורר? בואו נשחק!
הסתכלתי על לוח התוצאות.
בפיגור עשר נקודות נגד קבוצה נהדרת, ברבע הרביעי של המשחק.
והתחושה שהייתה לנו, לפי איך ששיחקנו,
הייתה שאין לנו סיכוי לעשות את זה.
אבל המאמן בא ואמר,
"קדימה, חבר'ה, עדיין יש לנו סיכוי."
אנחנו פשוט צריכים להכניס את הכדור לאנד זון.
אז השחקנים הכי טובים צריכים לעשות את זה.
טוב. כלומר...
אז אנחנו לא עושים האדל.
פשוט נגביר את הקצב שלנו.
כשיצאתי למגרש
אני זוכר שהסתכלתי על החבר'ה ואמרתי,
"זה צריך להיות המשחק הטוב בחייכם."
האט!
שלישי וחמישי.
מסירה מהירה. ויגינס. דאון ראשון.
בריידי. הנה מסירה מהירה.
והכדור מגיע לטרוי בראון.
ראינו הרגע התקפה שונה של ניו אינגלנד.
אפשר לחוש בקצת יותר עוצמה, בתחושה של דחיפות.
אם מדברים על למצוא קצב.
האט!
בריידי.
והכדור נחטף? הוא נחטף.
ג'רמיין ויגינס חטף את הכדור מדייוויד פאטן.
אוהדי הפטריוטס עומדים על הרגליים.
הם מריחים פה משהו בניסיון השני.
האט!
הוא מתקדם. הוא מתכוון לרוץ.
בתוך קו החמש, טאצ'דאון.
הפטריוטס, מאחורי טום בריידי, רואים שהעונה שלהם עדיין בחיים.
אלה קאמבקים נהדרים. תמשיכו ככה.
הייתי נלהב. צעקתי על חברי לקבוצה.
וזה העניק לנו סיכוי.
האט!
בריידי, עם זמן. נגמר לו הזמן עכשיו.
בתנועה.
והוא ירוץ לדאון הראשון, והכדור בחוץ.
כן, קדימה!
אין ספק מה טום בריידי צריך לעשות פה,
אבל בניסיון האחרון, הוא הראה
שהוא יכול להזיז את קבוצת הפוטבול הזו מהר.
אני חושב שהם הורידו חלק מהלחץ
שהיה עליהם והוא מקבל החלטות טובות.
בריידי, מהשוטגאן.
הוא איבד את הכדור.
הריידרס השתלטו עליו.
זה פחות או יותר חתם
את הניצחון של האוקלנד הריידרס פה בניו אינגלנד.
ריידרס 13 פטריוטס 10 -
כעסתי כל כך.
ורצתי מחוץ למגרש וחשבתי, "לעזאזל, זהו זה, העונה נגמרה".
לא האמנתי
ששמטתי את הכדור והפסדנו את המשחק.
עם הזמן שנשאר לנו לשחק,
לא היה מצב שהיינו עושים קאמבק ומנצחים את המשחק.
הרגע ההוא היה קשה.
הייתה לנו עונה מיוחדת
ואז פתאום... היא הסתיימה.
במשחק הפוטבול מדובר בשליטה, שליטה, שליטה.
לשלוט בגורל שלך.
ואז, מדי פעם...
אלוהים אומר לך שאתה לא בשליטה.
בפחות משתי דקות
הם יבדקו אם זו מסירה שלא הושלמה או השמטה.
נראה שטום בריידי שינה את דעתו
ולא התכוון לזרוק את הפוטבול.
הוא הוריד אותו למטה. הוא שלט בו.
צ'ארלס וודסון פוגע בו.
ואין ספק, גרג, שזו השמטה.
בעיקרון חשבנו שהפסדנו.
אני זוכר שהבן שלי, ג'וש, נהנה לשבת ביציע.
ראינו אותו עוזב.
הבחורים של בליצ'יק סופרבול! -
והוא היה במגרש החניה והתכונן לנסוע.
ואז הייתה שאגה גדולה.
והוא מתקשר אליי ואומר, "מה קורה?"
אמרתי, "תחזור".
לאחר שבחנתי את המהלך,
הזרוע של הקוורטרבק הלכה קדימה,
וזו מסירה שלא הושלמה.
ואו.
זמן לשחק, מותק. זה זמן לשחק!
כמובן שזה תלוי בפרשנות של וולט קולמן.
בואו נחזור ונסתכל.
הרגשתי ששמטתי את הכדור.
וזה נראה כמו השמטת כדור לכולם,
אבל זה לא החוק.
אז אנחנו לא כתבנו את החוק!
כן, נאמר לנו עכשיו, גרג,
שכאשר הקוורטרבק מוריד את הכדור או תוחב אותו,
זה לא משנה אם הוא מתכוון לזרוק אותו או לא,
זו מסירה שלא הושלמה.
שאלוהים יברך את וולט קולמן ואת "חוק התחיבה".
ואנחנו מרגישים שזה הגיע מאלוהים.
האמת היא שבמשחק הזה, בין אם זה...
מזל, מזל טוב, גורל, אני לא יודע.
משהו היה לצידנו.
חיים חדשים עבור הפטריוטס.
והסיכוי לשער שדה אפשרי במשחק.
קדימה, אדם.
אדם וינאטיירי עם שיא עונתי של בעיטה מ-54 יארד,
אבל היא לא הגיעה בסופת שלג.
בשלב הזה התחלנו להבין,
"זה יסתכם בבעיטה שלך במזג האוויר המושלג הזה, חבר."
ואדם וינאטיירי עולה למגרש.
זה יהיה ניסיון מ-45 יארד.
קדימה.
בעיטה מ-45 יארד בשלג בגובה של 15 ס"מ
בסופה מטורפת כמו זו, הייתה בעיטה בסיכוי נמוך מאוד.
אפילו לא היה לנו זמן לפנות את המגרש או משהו.
טאטאתי קצת את השלג עם הרגל וחשבתי...
"זה הכול או כלום."
דיברתי עם עצמי ואמרתי,
"היי, אדם, בנאדם, זו תהיה הבעיטה הכי קשה בחייך.
כשכל כך הרבה מוטל על הכף,
אתה צריך להתרכז ולעשות הכול נכון.
אם תפספס, אתה גמור, בנאדם."
הוא בעט בכדור,
אבל היה חשוך, ירד שלג, היה קשה מאוד לראות.
ואני זוכר את המשפט המפורסם של המאמן הראשי, "מה קרה?"
אמרתי, "הוא הבקיע שער שדה".
זה... בפנים!
היה תיקו ו...
עצרנו אותם והשגנו את הכדור בתוספת הזמן
והבקענו שער שדה כדי לנצח.
מדובר כאן בעלייה למשחק האליפות של חטיבת הפוטבול האמריקאית.
אני לא יכול לתאר את זה במילים.
הבחורים האלה שיחקו כמו אלופים. הם שיחקו ברצינות.
והם נתנו לי סיכוי לשחק...
תודה לאל על אדם וינאטיירי!
טיי לאו מגן אחורי -
אלוהים אדירים... היי.
צריך לצפות את כף הרגל שלו בברונזה, באמת.
שימו את כף הרגל של אדם וינאטיירי על המכונית שלכם כאילו זה רולס-רויס.
זה היה אחד מהמשחקים האלה שבו אתה חושב,
"לעזאזל, אנחנו נזכור את זה."
זה היה משחק פוטבול או מה? כן!
מה קרה הרגע, ילד?
כן! מה קרה הרגע?
אמרתי לך ש-14 ינצח. - כן.
זו הייתה עבודה מעולה.
כולם ירדו עלינו.
הדאון השלישי נעצר, התקפה, החזרת פאנט של הקבוצה המיוחדת.
כל מה שהייתם צריכים לעשות ברבע הרביעי, עשיתם את זה.
זה היה ברגע האחרון, אבל עשיתם את זה. טוב.
טוב, תראו,
כל מה שהיה לנו השנה,
יש הרבה על מה להודות,
אבל הכול מתחיל בפסגה.
משחק הפלייאוף הזה היה בשבילכם.
מר קראפט!
יום שלישי, יום שלישי ב-13:00.
כן, אדוני. - יום שלישי ב-13:00.
זו השנה שלנו!
היי, "אלופים" בשלוש. אחת, שתיים, שלוש.
אלופים!
זה הגורל. הגורל, מותק.
חלק מכולנו חשב, "בנאדם...
יש כמה דברים שקורים פה שהם כמו גורל."
והרגשתי את זה לפני כן.
אבל עכשיו זה בטוח.
זה כאילו, "אלוהים אדירים.
אולי נועדנו לעשות את זה."
ברוכים הבאים לפיטסבורג.
הפטריוטס מציגים אתגר מפחיד כאן היום,
וכל מי שצפה בהופעה של טום בריידי בשלג בסוף השבוע שעבר
יודע שהקוורטרבק הצעיר של ניו אינגלנד יכול לספק את הסחורה.
האט!
אוי לא.
הקוורטרבק של הפטריוטס על הדשא והוא פצוע.
תרגום כתוביות: יעל אביבי