Jó napot kívánok!
Üdvözlöm önöket az új évezred első, egyetemi NFL-játékosbörzéjén.
Köszönjük a szurkolóknak, hogy itt vannak ma velünk.
Köszönjük, hogy eljöttek, és köszönjük...
Emlékszem a draftra.
Otthonról néztem a szüleimmel.
Minden bizonnyal hét vagy nyolc irányító talál most csapatra.
Nem az első körben voltam.
Gondoltam, a harmadikban vagy a negyedikben.
Jött a harmadik kör, és még mindig semmi.
TOM BRADY, IRÁNYÍTÓ
Egymás után válogattak a csapatok,
látni lehetett a szabad irányítókat,
azokat, akikkel egy csoportba tettek.
Sokan lekerültek a tábláról.
A Jets Chad Pennington irányítót választja a Marshall Egyetemről.
Elkezdődtek a körök,
és nekünk egy olyan... régi képernyős tévénk volt...
TOM NŐVÉRE
...és csak vártunk és vártunk.
A San Francisco 49ers
Giovanni Carmazzi irányítót viszi, aki iránt helyben is érdeklődnek.
A Pittsburgh Steelers az ötödik körben Tee Martint választja,
a Tennessee Egyetem irányítóját.
Mikor az ötödik kör után még mindig nem választották ki őt,
gondoltuk: „Mi a fene?”
Azt mondta, nem bírja tovább nézni.
Kimentem sétálni egy baseballütővel,
amivel a kezemet csapkodtam, miközben...
elképzeltem, hogy nem fognak kiválasztani.
Sok focista rágja most a körmét,
várva, hogy draftolni fogják-e őket.
Van, aki egy telefonhívásban reménykedik,
vagy hogy elhangzik a nevük a következő pár órában.
Annál a draftnál
az egyik pozíció, ahova nem kellett nekünk sürgősen senki...
SZEMÉLYZETI ALELNÖK
...az irányítóé volt.
- Mennyi időnk maradt? - Egy perc 20.
- Gyerünk!
Rendben. Kihasználjuk.
Mehet? Csináljuk!
Egy csomó játékost draftoltunk Tom előtt,
de mikor a hatodik körhöz értünk,
Brady ott árválkodott a táblán.
„Mit művelünk?”
Persze, nem kell nekünk irányító,
de ő volt a legjobb szabad játékos.
Figyelj rá, hogy időben visszaigazolják, Jimmy D.!
- Elküldjem? - Igen.
Oké, megy.
A kanapén ültünk a nappaliban,
és végre jött egy telefon Bill Belichicktől.
Gratulálok!
BILL BELICHICK, VEZETŐEDZŐ
Örülünk, hogy nálunk vagy. Sajnáljuk, hogy elhúzódott.
Tommyval akart beszélni.
Átadtam neki, és...
Tom csatlakozott a Patriotshoz, ami örömünnep volt a család számára.
Az utolsó hat draft között
Tom Brady 199. választásként a New England Patriotshoz kerül.
Apámnak volt egy üveg pezsgője, amit kinyitott.
Nagyon örültem.
Nem érdekelt minket, mikor és hányadikként választották ki,
bár szerintem a 199-es egy nagyon jó szám.
Ez az. Tartsa így tíz másodpercig!
Emlékszem az első napomra.
Tutira nem hitte ott senki,
hogy hatodik körben draftoltként sokáig a csapatban leszek.
Rémlik, hogy odajött hozzám egy nyakigláb, gebe fiatal,
és azt mondta: „Mr. Kraft, csak szólok, hogy én vagyok Tom Brady.”
„Tudom, ki vagy” - feleltem.
„Egy hatodik körben draftolt, michigani játékos.”
Mire ő... Még mindig magam előtt látom, milyen képet vágott. Sohasem felejtem el.
Azt mondta: „Igen, és én vagyok a csapatuk legjobb döntése.”
Ránéztem.
„Rendben.
Adja isten, hogy így legyen! Majd meglátjuk.”
PATRIOTS-ST. LOUIS RAMS-MÉRKŐZÉS 2001. NOV. 18.
BRADY 8. KEZDÉSE
Üdv ismét a telt házas Foxboro Stadionban. A Rams és a Patriots.
A New England középen a labdával.
Hajrá, Brady!
Tom Brady az előző hét meccsen pazarul irányította a támadósorát.
De Drew Bledsoe is visszatért az aktív keretbe, és edzhet,
most van az, amikor egy irányítónak még jobban oda kell tennie magát.
Interception!
Az istenit!
Nem is láttam ott elkapót.
Az a meccs nagyon fontos volt a Patriotsnak.
A Rams számított a legjobb focicsapatnak.
A Patriotsnak sok lehetősége adódott, hogy nyerjen,
de Brady elvesztette azt a mérkőzést a csapatának.
Mákja volt egyszer!
Irány a kispad! Vége!
Az oldalvonal mellől néztem a meccset, és arra gondoltam:
„Kissé haloványabban csillog.
Talán újra pályára léphetek.”
A végeredmény Saint Louis-New England 24-17.
A New England győzelmi mutatója visszaesett 50 százalékra.
Pocsék dolog veszteni.
Ha jó csapatban játszol, nehéz hibázni.
De nem a mai volt a legjobb napunk, ami a labdabirtoklást illeti.
Hogyan értékeli a saját teljesítményét?
Erről kérdezzék Belichick edzőt!
A vereség után a Patriots mutatója 5:5 lett.
A médiában sokan továbbra is úgy látták, hogy Bledsoe-val
a legesélyesebb a győzelem, és franchise-ként tekintettek rá.
Brady kapott egy lehetőséget.
És most Bledsoe következik.
Most újra Billen volt a sor, hogy ezt megoldja.
Az a munkám, és két éve vagyok itt,
az a munkám, hogy döntéseket hozzak a futballcsapatért.
Ezért fizet engem Mr. Kraft, és ezt is fogom tenni.
Meghozom a csapat számára a legjobb döntéseket.
A csupa nagybetűs csapat számára.
Nem dönthetek egyetlen személy vagy csoport érdekében.
A teljes csapat érdekét kell szolgálnom.
Mostantól Tom a kezdőirányító, és...
ez így lesz.
Ő a kezdőirányító, és hacsak nincs sérülés,
nem látok rá okot, hogy ne ő lépjen pályára.
Bill, később még meggondolhatja magát?
Egy ilyen döntés meghozatala előtt
értened kell a következményeket.
Nem légüres térben mozogsz.
A média falja az irányítókról szóló vitákat.
Tudod, hogy nem kímélnek majd.
Tony, mint már mondtam, az edzői munka terén
ez az NFL egyik legrosszabb éve.
Az egyik kedvenc pofozózsákom Bill Belichick,
aki ma úgy döntött: Tom Brady lesz a kezdőirányítója
a szezonban.
Nem értem, miért kell őt most beállítani.
Mi lesz, ha később nem bírja a strapát?
Miért műveljük ezt Bledsoe-val?
Szóval egy százmillió dolláros irányítót
- a kispadra ültetünk? - Biztosan felépült?
- Azt nem tudom. - Nem biztos.
De Tom Brady az eddigi három meccsből kettőn
nem játszott valami fényesen.
Muszáj lesz pozíciót találni Drew Bledsoe-nak.
A média munkatársainak, akiket én csak írnokoknak nevezek,
igazából halvány fogalmuk sincs a dolgokról.
De azért akad pár futballszakértő New Englandben.
FUTBALLKUTATÁSI IGAZGATÓ
És ők mind a Patriots edzői stábjában dolgoznak.
Aki nincs itt, az nem igazi szakértő.
Bill a jóbarátom, a gimnázium óta ismerem.
Fél évszázada dolgozunk együtt,
sok mindent megéltünk,
ismerjük egymás észjárását és szeszélyeit.
Néha elég csak ránéznem, és tudom, mit fog csinálni;
látom az arcán, ahogy ő is az enyémen.
BRADY VAGY BLEDSOE?
Úgyhogy az irányítókról szóló vitánál is
pontosan tudtam, mi jár a fejében.
Nem Drew Bledsoe-t választottuk kezdőirányítónak.
Hajrá, Drew!
8 ÉVVEL KORÁBBAN, 1993-AS EDZŐTÁBOR
Kezdőként megérkezel ide, te vagy az új fiú.
Ha nem szövegelsz, és jól játszol a pályán,
akkor általában befogadnak a srácok.
A veteránok mind
az első földbe döngölésükről meséltek.
Ezt te minél előbb letudnád,
vagy inkább kihagynád?
Tudom, hogy meg fog történni. És jobb is, ha minél előbb.
Pipáljuk csak ki az „Üdv az NFL-ben!” csihi-puhit,
és remélem, nem lesz sok ilyenben részem.
Eleinte
Drew nagyon jó irányító volt, időnként szenzációs.
De ütéseket kapott.
Sokat.
Hányszor is kerültél földre?
Tizenegyszer? Tizenkétszer, cimbora?
Többtucatnyi durva ütközés után
Drew elkezdett... emberként reagálni.
Hut!
Bledsoe passzolna, de érkezik a nyomás.
Látható,
hogy nyomás alatt Bledsoe lecövekel.
Mikor jött felé az igazi nyomás,
Drew egy kicsit megtorpant.
Tudta, hogy ütést fog kapni,
lefagyott, és várta az elkerülhetetlent.
Természetesen beszéltem erről Scott Piolival.
Azt mondta: „Scott, gyere csak ide!”
Éppen a felvételeket nézte, és így szólt:
„Ez az, erről beszéltünk.
Drew olyan...
mint egy megtámadott gnú.”
Edzőkként tudtuk, hogy gond van.
Ami Tomot illeti,
tényleg úgy gondoltuk és hittük is, hogy ő a válasz.
Emlékszem, magabiztosan tudtam,
mert elég időnk volt előtte, hogy rájöjjünk, ki is ő valójában.
18 ÉVVEL KORÁBBAN KALIFORNIA ÁLLAM, SAN MATEO
Csapjunk egy kis lármát!
Tom, mi tesz valakit jó focistává?
- Nem tudom. - Nem tudod?
Tommy minden idejét a baseballpályánál töltötte.
A nővérei sportoltak.
Tom még járni sem tudott,
de már kint volt a foci- és softballpályán,
és figyelt.
Valahogy rájött a gyerkőc, hogy imádjuk a sportot.
Apuval kimentünk a pályára,
ő feltűrte a ingujját, egyik kezében egy gyakorlóütő,
a másikon baseballkesztyű a labdával.
Feldobta a labdát a kesztyűs kezéből,
és földről visszapattanókat ütött nekem.
Mindig szóltam neki, hogy üssön nehéz labdákat.
Ha lapos és távoli, vállat le!
Maradj rajta!
Tommy számára minden verseny volt.
Vasárnaponként hazafutottunk a templomból.
Aki elsőként ért a verandához, meglengette az ujját.
Ha nem ő győzött, mérges lett.
Egyszer fogta a távirányítót,
és teljes erőből a falhoz vágta.
Megkérdeztem a feleségemet a falon lévő lyukról:
„Ez micsoda?” Mire a nejem azt felelte: „Tommyban felment a pumpa.”
Gyors, pontos passz Bradytől Kirbynek.
Tommy a gimiben kezdett el focizni.
Nagyon komolyan vágyott a versenyzésre, a győzelemre.
- Mi az erősséged? - Az erősségem?
Azt mondják, erős a karom, ami jó.
Pontosan dobok.
És... azt hiszem, kicsit javítanom kell a gyorsaságomon.
Nem volt elégedett a gyorsaságával.
Van egy gyakorlat, ötpontos gyakorlat a neve.
Mindenki szívből utálja,
de ő a hátsó kertben felfestette a betonra ezeket a pontokat.
Odakint edzett a pontokon,
gyakorolta a lábmunkát, mert azt mondták rá, hogy lassú.
Maximalista volt.
És ilyenkor mindig aggódik az ember.
A maximalizmus bizonyos tekintetben szinte olyan, mint egy átok.
Mert akármilyen jól csinálsz valamit,
sohasem leszel elégedett magaddal.
A gimis évekbeli hozzáállása,
hogy minden tőle telhetőt megtett a fejlődése érdekében,
utána is sokáig megmaradt.
Még azután is, hogy Tommy bekerült a Patriotsba,
csillapíthatatlanul hajtotta a lelkesedés.
És szerintem Bill meglátta, mi rejlik Tommyban.
Itt, New Englandben egész héten egyetlenegy beszédtéma létezik:
ki lesz a kezdőirányító.
Az egyik oldalon Tom Brady, a másikon Drew Bledsoe.
Bill Belichick vezetőedző Tom Bradyt választja.
Első kísérlet, Brady futójátékot színlel.
Keresgél. A célterület felé dob.
Troy Brown elkapja, touchdown!
Micsoda akció!
Belichick úgy döntött, Brady lesz az irányító.
És Tom Brady nagyszerűen játszott, ahogy az egész csapat is.
Szóval Tom... nagyon jó volt.
Eltelt kilenc hét, és zsinórban minden héten remekelt.
Nem tökéletes, de jól játszik. Ma is szerzett...
három vagy négy touchdownt.
És úgy gondolom, az a dobás a második negyed végén
iszonyatosan jó volt...
Tom értette a szerepét, segítette a csapatot.
Rendkívül keményen edzett önállóan is, gyakorolta az alapokat és a technikákat.
Túl korán van a kamerákhoz.
Jó hatással volt rám, mert annyira felkészülten érkezett,
hogy úgy éreztem, muszáj tartanom vele a lépést.
Ez itt... Gondoltam, mutatok pár akciót.
Megláthatott valamit bennem az edző.
Irányítósulit tartottunk, Belichick edző és én,
ahol csak a focival foglalkoztunk.
Reggeltől estig kizárólag a futballról beszélgettünk.
Imádtam a munkát Tommal:
az irányító szemével látni,
megérteni, amit ő lát.
Ez szerintem segített jobb edzővé válnom.
Itt egy jó irányítónak az a dolga...
Rengeteget tanultam tőle.
Nélküle nem válhattam volna azzá a focistává, aki lettem.
Nézzétek, hogy megy ma! Nézzétek, hogy megy!
Egy szivacs.
Olyan volt Brady. Mindent magába szívott, aztán alkalmazta a pályán.
És Belichick semmit sem értékelt jobban a fejlődésnél.
Jól van, gyönyörű.
Bledsoe valami ilyesmi volt.
Brady pedig kilőtt innen oda.
És ezt tiszteli Bill Belichick. Imádja.
Szép labda!
Emlékszem, mikor beszélgettem Bill-lel,
és azt mondta: „Ez a nyavalyás Brady!
Ilyen playeket csinál, ilyeneket dob, így változtat az akción,
nem is kell szólni neki, érti az egész helyzetet.
Ilyet még nem pipáltam.”
Tom, ez jó akciósornak néz ki.
Jó az akciósor.
Vagyis Bill hitt Bradyben.
A játékosok érezték ezt, és ők is hinni kezdtek benne.
Mert az alapszakasz hátralévő részében már egy meccset sem vesztettek el.
Brady lefelé passzol, és jó az elkapás!
Coleman megindul a célterület felé!
Micsoda látványos elkapás és futás!
A Jets sokkot kapott.
- Igen! Csúcs volt! - Ezt kell folytatnunk!
Csak így tovább, tesó!
A futball a kapcsolatokról szól.
És Tom Brady ezt tökéletesen értette.
Én meg a többi támadó falember ivóversenyeket rendeztünk.
És Tom velünk bulizott.
Kiakadtam: „Basszus, ez a csávó az asztal alá iszik engem!”
Baromi klassz!
Tommy bepiált.
Engem bámulsz? Engem bámulsz?
Az egyik srácnak kell lenned közülük.
Ne érezzék a játékosaid azt, hogy nem beszélhetnek veled!
De mikor mindenki sörözni megy,
lehet, hogy párszor suttyomban muszáj vizet innod.
Tom tudta: ha megkedvelteted magad az elöl álló nagyfiúkkal,
azt rendszerint viszonozzák a pályán.
Hut!
Brady a shotgunból.
Marad idő bőven egy oldalvonalpasszra.
Patten elkapja, kint van.
Odateszi magát ez a támadósor.
Smith, szabad útvonalat keres!
Touchdown a New Englandnek!
És fergeteges ünneplés kezdődik itt, a Foxboróban.
A Patriots új lendületet vesz.
Brutálisat ütközött.
De Brady rögtön felpattan.
Na jó. Adjunk nekik!
Megvan!
Tom idővel egyre keményebbé vált.
Nemcsak testileg, de fejben is.
Viszont ez nem megy egyből a meccsen.
Gyakorolni kell.
És tegyük a labdát az egyyardos vonalra!
Kölyök!
Ha elkaplak, csinálok ám veled valamit!
Mikor Tom ellenünk gyakorol,
beszólogatunk és nekimegyünk,
mert éreztetnünk kell vele a nyomást.
- Igen! Eladva! - A fenébe!
Beijedt. Elkaptuk.
Megszereztem Tomtól a labdát, és azt mondtam: „Mi a fene?
A nagyim is elkapta volna!”
Ekéztem a srácot ezerrel.
Nem kíméltük.
Ha provokálni kellett egy játékost,
Ty, Vrabel meg páran a többiek közül nem ismertek szabályokat.
Mindegy, mi volt az, Mike Vrabel nem válogatott a módszerekben.
Na, menj a francba, Brady!
Néha csak annyit mondtam:
„Vrabes, szerintem ezt rohadtul túlzásba vitted.”
Azt feleltem: „Tom rendben lesz. Bízzatok bennem!”
Shotgun, harmadik és egy.
Szép csel Bradytől.
Faulk vissza Bradynek.
Ott van!
Tele a lelátó.
Mindenki Patriots-színekben.
És remek a hangulat.
Hajrá, Brady! Dobd! Dobd!
Brady, gyors passz ki ide.
Jó a passz! Tíz yard, öt, touchdown!
Ez a New England Patriots ötödik győzelme zsinórban.
Azzal, hogy nem volt szupersztár, a csapat híres első embere,
tulajdonképpen mindenkinek hagyott egy szeletet a tortából.
Kicsit jobban a sajátunknak is tekintettük az egészet,
a saját csapatunknak.
Nem Tom csapata. Nem Bill csapata.
Mr. Kraft csapata, de még csak az sem.
Hanem a mi csapatunk. Együtt csináljuk.
A New England Patriots
négy év után újra a divíziógyőzelem kapujában.
Brady a célterület felé. Touchdown!
Ezzel eldőlt. Az alapszakasz lezárult.
Gratulálunk az AFC Keleti Divízió
bajnokcsapatának, a New England Patriotsnak!
A New England Patriots csapat a rájátszásban folytathatja.
Mr. Kraft, rájátszás! Hajrá!
Szia, Pat!
Köszönöm, mi itt mind... a fellegekben járunk.
Igen. Nagyszerű, és remélem, ez emeli a Herald példányszámát.
Óriási! Te tényleg...
Miután megnyertük az utolsó mérkőzésünket a szezonban, bejutottunk a rájátszásba.
- Gratulálok! - Kösz.
Szép volt!
Mikor megvetted a csapatot,
nem is álmodtál ilyen gyors sikerről.
Mielőtt megvásároltam a csapatot, már 34 éve szurkoltam nekik.
És az alatt a 34 év alatt egyetlen hazai rájátszásmeccsük volt.
Gondoljunk bele! Egy hazai rájátszásmeccs.
Az egész New England-i régió megőrült.
Miközben a Foxboro Stadionra lebontás vár a holtidényben,
a Super Bowltól mindössze két meccsnyire álló Patriots lesz
a legendás stadion utolsó mérkőzésének házigazdája.
A jó öreg Foxboro Stadion 30 éves történetének
legemlékezetesebb meccse.
Az ott játszott utolsó meccs.
Egy meccsnap mindig különleges.
Egy nagy mérkőzés előtt
a torkodban dobog a szíved.
De arra kell összpontosítanod, hogy mire van szüksége a csapatnak.
Hihetetlen menet volt.
Egy Hamupipőke-történet.
De nagyon félek, hogy ma este
visszaváltozunk egy óriási tökké.
A Raiders jó. Őszintén: semmi esélyünk.
Brady és Belichick egyszerűen nem elég ellenük.
Elveszítjük ezt az utolsó meccset
a Foxboróban. Félek, lemosnak minket a pályáról.
Két percig hallgatom a betelefonálós rádióműsorokat,
és máris morgok magamban: „Te buta, ezért nem szoktad hallgatni ezeket.”
És újra kikapcsolom három hétig.
Bár az is igaz, hogy nem sokat tévedtek.
Ez még azelőtt volt, hogy igazi rosszfiúk lettünk.
Végig esélytelennek tartottak minket.
De emlékszem, az odaúton
szállingózni kezdett a hó,
és jó előérzetem támadt.
Imádtunk hóban játszani.
Visszagondolva, egész télen egyedül aznap havazott,
azon az estén, amikor szükségünk volt rá.
Mintha csak egy időjós rendelte volna a pálya fölé a kedvünkért.
Varázslatos este volt ez a számunkra.
Olyan sorsszerű.
Emlékszem, kimentem a pályára a meccs előtt,
és az járt a fejemben: „Ma megdöbbentjük a világot.”
PATRIOTS-OAKLAND RAIDERS-MÉRKŐZÉS DIVÍZIÓS RÁJÁTSZÁS - 2002. JAN. 19.
Üdvözlünk mindenkit
a hóborította Foxboro Stadionban.
A ma esti AFC-elődöntőben a Patriots ellenfele az Oakland Raiders.
A hó egyre csak hullik Foxborough-ban,
és egész este havazni fog.
Folyamatosan szakadt a hó.
Igyekeztük szabályszerűen eltakarítani, de csak annyira, amennyire muszáj volt.
Tudom, nem lenne szabad ilyet mondanom, de ez az igazság.
Figyeljetek! Kinek van itt bajnoki gyűrűje?
Senkinek.
Ne felejtsétek el, miért küzdötök!
Győzünk! Győzelem háromra! Egy, kettő, három, győzelem!
Ezt megnyerjük.
- Ígéred? - Ígérem.
Bill, mekkora előnyt jelentenek a körülmények?
A pályával nem lesz gond.
A meccs előtt legalábbis így tűnt.
Szerintem készen állunk a meccsre.
Mintha az időjárást Belichick rendelte volna.
Egy kapcsolóval.
Az egyik nap jó az idő, másnap meg nocsak, mi ez itt?
Szakad a hó.
Tökéletes a számunkra.
A Raiders ellen játszunk.
Egy nyugati parti csapat az ellenfél.
Latyakos volt minden. Nehezen lehetett látni.
Ők nem ilyesmihez szoktak.
Nincs is olyan hideg. Nincs hideg. Nincs hideg.
Folyton keressük az apró előnyöket.
Főleg annál a meccsnél.
Mert tudtuk, hogy ők jók.
Egy jó focicsapat.
Mindenben reménykedtek. Havat kívántak.
Hideget kívántak.
Egyvalamit nem kívántak. Nem kívánták maguknak a Raiderst!
Raiders háromra!
Egy, kettő, három, Raiders!
Elindult a meccs a Foxboróban.
Gannon szabad embert talál.
Touchdown!
Ma nem! Ma nem!
Tom Brady lép a pályára.
Lássuk, hogyan áll talpra a Patriots!
Hut!
Brady, tartja a labdát. Dob, és interception!
Tom Brady irányítóként elvesztette a türelmét.
Eladott labda a Raidersnek,
akik így már megint mezőnypozícióhoz juthatnak.
Történt azon a meccsen egy dolog,
ami majdnem lehetetlenné tette a számunkra, hogy győzzünk.
Egy interception az elején.
Hut!
Nem csináltunk semmit.
Nem tudtuk mozgatni a labdát.
Egyszerűen... borzalmas volt.
Bradynek van ideje, rengeteg ideje.
Dob, és túldob az elkapón.
Pedig volt bőven ideje, hogy eldobja a labdát.
Tom Brady viszonylag csöndes.
Gyerünk!
Ébresztő! Kezdjetek már el játszani!
Felnéztem az eredménytáblára.
Tíz pont hátrány egy remek csapat ellen a meccs negyedik negyedében.
Az addigi játékunk alapján kezdtük úgy érezni:
kizárt, hogy sikerüljön nekünk.
De odajött az edző, és azt mondta:
„Gyerünk, fiúk! Még van esélyünk.”
A cél az end zone.
Bármilyen akcióval, de ez kell.
Oké. Úgy értem...
Nem lesz kupaktanács.
Tempósabban csináljuk.
Mikor kimentem a pályára,
emlékszem, azt mondtam a srácoknak:
„Úgy kell játszanotok, mint még soha.”
Hut!
Harmadik és öt.
Gyors passz. Wiggins. Első kísérlet.
Brady. Egy villámpassz.
És Troy Brown elkapja.
Másmilyen támadást láthattunk.
Picit erőteljesebbnek és sürgetősebbnek tűnik.
Megvan a ritmus.
Hut!
Brady.
És elkapták? Elkapták!
Jermaine Wiggins elkapta David Pattentől.
A Patriots-szurkolók felállnak.
Érzik, hogy lesz valami a második kísérletnél.
Hut!
Előrébb jön. Nekiindul.
Az ötösön belül, touchdown!
A Patriotsnak Tom Bradyvel újra van esélye a győzelemre ebben a szezonban!
Nagyszerű fordítás! Csak így tovább!
Fel voltam pörögve. Kiabáltam.
Kaptunk egy lehetőséget.
Hut!
Brady, nem siet. De fogy az idő.
Megindul.
Futni fogja az első kísérletet, fut is, és kint van.
Igen, gyerünk!
Világos, mit kell véghez vinnie Tom Bradynek,
de az előretöréssel megmutatta:
gyorsan fel tudja rázni a csapatát.
Szabadabb kezet kaphatott,
és jó döntéseket hoz.
Brady, a shotgunból.
Elvesztette a labdát!
A Raidersé!
Ezzel nagyjából meg is pecsételődött
az Oakland Raiders-győzelem itt, New Englandben.
Állati dühös voltam.
Lefutottam a pályáról. Gondoltam, cseszhetjük a szezont.
Képtelen voltam elhinni,
hogy elvesztettem a labdát, és buktuk a meccset.
A hátralévő játékidőben
kizárt volt, hogy fordítani tudjunk.
Nehéz pillanat volt.
Rendkívüli szezon állt mögöttünk,
aztán hirtelen... vége.
A futball lényege az irányítás, az irányítás és az irányítás.
Irányítanod kell a saját sorsodat.
És nagy ritkán...
Isten szól, hogy mégsem te irányítasz.
Kevesebb mint két perccel a vége előtt visszanézik,
hogy sikertelen passz volt-e, vagy labdavesztés.
Úgy látszik, Brady meggondolta magát,
és nem akart passzolni.
Leengedi, magánál tartja. Nála volt.
Charles Woodson nekimegy.
És semmi kétség, Greg: ez bizony labdavesztés.
Azt hittük, hogy vesztettünk.
Emlékszem, a fiam, Josh, imádott a lelátón ülni.
De láttuk, hogy elmegy.
BELICHICK SRÁCAI - SUPER BOWL!
Már a parkolóban volt, indulni készült.
És akkor mindenki kiabálni kezdett.
Felhívott, és azt kérdezte: „Mi történik?”
Mire én: „Gyere vissza!”
Visszanézve az akciót:
az irányító karja előrefelé mozgott.
Sikertelen passz.
Nahát!
Mindent bele! Játsszunk!
Természetesen minden attól függ, hogy Walt Coleman minek gondolja.
Nézzük vissza!
Nekem labdavesztésnek tűnt.
És mindenki más is annak látta,
csakhogy a szabályok mást mondanak.
És nem mi írtuk a szaros szabályokat!
Megtudtuk:
ha az irányító lefelé mozgatja a labdát, vagy jobban magához szorítja,
akkor nem számít, el akarta-e dobni, vagy sem,
az sikertelen passz.
Áldja meg az ég Walt Colemant és a „dobómozdulat-szabályt”!
Tényleg úgy gondoljuk, hogy az Úr keze volt a dologban.
Igazából ebben a sportban az, hogy valami...
mázli-e, szerencse, a sors keze... Nem tudom.
Valami... valami a mi oldalunkon állt.
Feltámadás a Patriots számára.
És esély egy meccsvégi mezőnygólra.
Gyerünk, Adam!
Adam Vinatierié a szezon leghosszabb mezőnygólja 54 yardról,
viszont azt nem hóviharban rúgta.
Akkor tudatosult bennem:
„Ez a rúgás a hóban most rajtad áll vagy bukik, kispajtás.”
És jön a pályára Adam Vinatieri.
Ez egy 45 yardos kísérlet lesz.
Gyerünk!
Egy rúgás 45 yardról, 15 centis hóban,
egy ilyen hóviharban nagyon-nagyon kis eséllyel kecsegtetett.
Nem volt időnk letakarítani a pályát,
csak elsöpörgettem a havat a lábammal, és azt mondtam...
„Lesz, ami lesz!”
Megbeszéltem magammal:
„Hé, Adam, cimbora, ez lesz életed legnehezebb rúgása.
Mikor ilyen hatalmas a tét,
csak összpontosítanod kell, és mindent jól csinálni.
Ha elszúrod, neked annyi, haver.”
Elrúgta a labdát,
és sötét volt, szakadt a hó, alig lehetett látni.
És máig emlékszem a vezetőedző híres kérdésére: „Mi történt?”
Mire én: „Belőtte a mezőnygólt.”
És... jó!
Ezzel egyenlítettünk, és...
a hosszabbításban megszereztük a labdát,
és mezőnygóllal nyertünk.
A tét a továbbjutás az AFC bajnoki döntőjébe.
Szavakba sem tudom önteni.
Bajnokokként játszottak a fiúk. Keményen.
Lehetőséget adtak nekem...
Istennek hála Adam Vinatieriért!
Édes istenem!
Bronzba kéne önteni a lábát, de komolyan.
Kitenni Vinatieri lábát a motorháztetőkre, mint egy Rolls Royce-on.
Olyan meccs volt, aminél azt mondod:
„Az áldóját! Erre emlékezni fogunk.”
Ez foci volt, mi? Igen!
Azta, hogy mi történt!
Igen! Mi történt már!
- Mondtam, hogy a 14-es a nyerő. - Úgy bizony!
Remek volt.
Oké, mindenki hozzájárult.
Blokkok a harmadikban, a támadások, a puntvisszahordás.
Mindent megtettetek a negyedik negyedben.
Necces volt, de megcsináltátok. Oké.
Jó, figyeljetek,
sok mindent elértünk idén,
köszönettel tartozunk érte,
de a csúcson kezdődik az igazi csata.
Lehoztátok ezt a rájátszásmeccset.
Mr. Kraft!
Kedden, kedden egy órakor.
- Igenis! - Kedden egykor.
Ez a mi csapatunk! A mi csapatunk!
„Bajnokok” háromra! Egy, kettő, három.
Bajnokok!
Ez a sors keze. A sors keze.
Valami mindannyiunkban azt súgja: „Nahát!
Van itt azért pár dolog, ami sorsszerű.”
Éreztem már ilyet korábban.
De már biztos.
„Atyavilág!
Lehet, hogy ez volt a sorsunk.”
Üdv Pittsburghben!
A Patriots félelmetes ellenfél,
és aki látta Tom Brady teljesítményét a hóban a múlt hétvégén, tudja,
hogy a New England fiatal irányítója nem okoz csalódást.
Hut!
Ajaj!
A Patriots irányítója a földön, és megsérült.
A feliratot fordította: Gelléri Péter