Ми вас, бляха, не боїмося.
Зараз побачите. Я вам покажу!
- Нічого ви не зробите. - Зараз побачите. Побачите.
І ми готові. Це Чемпіонат АФК.
Шлях до Супербоулу зараз пролягає через стадіон «Гайнц Філд».
Враховуючи те, через що «Петріотс» пройшли в цьому сезоні,
і те, що вони змагаються за шанс потрапити на Супербоул,
усе зводиться до двох фактів:
або «Петріотс» — дуже сильна команда,
або їм усміхається фортуна.
«Петріотс» сьогодні — серйозні суперники,
і всі, хто бачив, як Брейді грав під час снігопаду минулих вихідних,
знають, що молодий квотербек із Нової Англії вміє досягати свого.
Ой, матінко!
Він упав.
Квотербек команди «Петріотс» упав, і він травмований.
Він прийняв удар прямо під колінами.
Ой, матінко!
Мене вдарили в ту саму щиколотку втретє за той матч.
Вона досить сильно боліла, але...
Я такий: «О, ні, ні. Я хочу грати».
Але тоді тренер вирішив:
«Знаєте що? Мабуть, вийде Дрю».
І на поле виходить Дрю Бледсоу.
Бледсоу, який покинув команду на другому тижні через травму грудної клітки.
І якого замінили Брейді.
Коли я вийшов на поле, раптом стало дуже тихо.
Вочевидь, увесь світ думав:
«Гаразд, він не грав уже дуже-дуже довго».
Розумієте? «Це все. Кінець гри».
Який кидок виконує Дрю Бледсоу!
Але я збирався змагатися й робити все можливе...
бо Супербоул наближався.
Бути так близько, а тоді не отримати цього...
Я б такого не допустив.
Готується. Цілиться, кидає, відкритий!
Тачдаун!
Дрю Бледсоу виконує тачдаун!
«Нью-Інґленд Петріотс» прибули до Піттсбурґа й зробили немислиме.
Вони завдали поразки «Стілерс» із рахунком 24:17.
Нічого собі!
Чуваче, не можу повірити.
Оце поворот! Дрю Бледсоу виходить за травмованого Тома Брейді.
Демонструє блискучу гру.
Це дуже емоційна мить для вас?
Цей рік був дуже важкий. І...
Я пишаюся тим, що ми виходимо в Супербоул.
Ми шокували світ! Ми шокували світ!
Усім тим, хто не давав нам жодних шансів —
ми прямуємо на Бурбон-стріт.
Так, ми прямуємо на Бурбон-стріт.
- На Супербоул! - У Новий Орлеан, крихітко!
ДИНАСТІЯ:
НЬЮ-ІНҐЛЕНД ПЕТРІОТС
І «Нью-Інґленд Петріотс» святкують.
Ми їдемо на Супербоул у Новому Орлеані.
Зі мною зараз Роберт Крафт —
керівник і власник команди «Нью-Інґленд Петріотс».
Висловлюю величезну подяку тренеру Белічіку та його персоналу,
а також усім нашим гравцям, для яких команда — на першому місці.
Вручають трофей,
і раптом я усвідомлюю: «А щоб мене качка копнула!
Я їду на Супербоул».
Чудесним шанувальникам «Нью-Інґленд»,
які підтримують нас і в сніг, і в дощ, і на сонці —
дякуємо вам.
Ми думаємо, що потрапити на найбільший матч у країні — чудово.
Я розумів, як почувалися вболівальники, бо був одним із них.
Я мріяв поїхати на Супербоул...
...задовго до того, як став власником команди.
У 1971 році, коли у Фоксборо побудували новий стадіон,
я вирішив, що куплю квитки на сезон.
Я завжди захоплювався футболом.
Енергійність, командна робота...
Я хотів розділити це із синами.
Пам'ятаю, тато
мав портфель із замочками з обох боків.
У дитинстві я завжди думав, що найбільші таємниці світу
криються в тому портфелі. Він відкривав його,
і там, усередині, були смужки
зі старим логотипом талісмана команди Пета Петріота, і тато казав:
«Бачиш це? Це сезонні квитки на "Петріотс"».
Ця команда об'єднала нашу сім'ю,
проте бути їхнім шанувальником було нелегко.
І він відкритий.
То що не так? Схоже, що все.
Бачачи, яких дурниць вони допускалися,
я казав: «Господи, якби я був власником цієї команди, я б стільки зробив!»
Чи була це нездійсненна мрія? Багато хто, мабуть, думав, що так.
Скажете, що дзвонив Роберт?
Я був бізнесменом, який сам усього досяг.
Я керував паперовою компанією.
Я не мав захмарних сум на банківському рахунку.
Я знав, що треба було знайти спосіб здобути фінансову владу,
й зрозумів, що ключем до цього був старий стадіон «Фоксборо».
Той стадіон був дуже застарілий.
Багато хто вважав, що він нічого не вартий.
Але я зрозумів, що головне джерело доходу під час матчу —
це місця на стоянці біля стадіону.
Протягом наступного десятиліття
я здійснив кроки, щоб придбати стадіон
та землю, на якій він був
за дуже низькою на той час ціною.
Ніхто не розумів, яке це мало значення.
Команду намагалося купити людей зо 20,
та коли вони зрозуміли, що я контролюю доходи, то відступилися.
СІЧЕНЬ 1994 РОКУ
...неймовірно попрацювали.
Під час пресконференції Джеймс Ортвейрн оголосив,
що він продає команду місцевому покупцю, Роберту Крафту.
Я роблю це, щоб дати Новій Англії чемпіонів.
Ми зробили це не для того, щоб затянути сюди інші команди.
Ми любимо перемагати.
Ми з тренером Парселлсом плануємо дуже тісну співпрацю,
щоб створити дуже особливу команду.
БІЛЛ ПАРСЕЛЛС ГОЛОВНИЙ ТРЕНЕР, 1993–1996 РР.
Я вболівав за Крафта, бо все було
дещо неорганізовано.
Попередні власники не хотіли витрачати гроші на хороших гравців.
Тож коли прийшов Крафт...
...я сподівався, що він підтримає команду краще.
Дехто настільки переконаний, що новий власник «Петріотс»
прагне перемоги, що готовий чекати
вночі й рано-вранці, щоб купити квитки на найкращі місця.
Нарешті ми маємо відповідального тренера і власника,
і вони не пошкодують грошей, і дадуть нам переможців.
Ми мали тренера, який приніс іншій команді перемогу в двох Супербоулах,
і власника, який брав безпосередню участь у житті команди,
а не просто був мільярдером, який придбав цяцьку.
«ПЕТРІОТС» 1994 Р. СВІТАНОК НОВОЇ ЕРИ
Тож усі відчували захват: «Гаразд, може, все зміниться».
Вступає Бледсоу.
Бум! Тачдаун.
Що ж, замість переможної сигари
Боб Крафт бере до рук піджак.
У перший рік із Крафтом справи в команді покращувалися,
і вона була на порозі здійснення чогось особливого.
СІЧЕНЬ 1997 РОКУ
Представляємо чемпіонів АФК:
«Нью-Інґленд Петріотс»!
У 1997 році команда їхала на Супербоул.
Ми не могли дочекатися.
ПРИВЕЗІТЬ ПЕРЕМОГУ!
Та водночас
було очевидно, що Білл Парселлс щось не договорює.
Білл-Тунець!
Ми нарешті здобули успіх,
проте я відчував, що Крафта не завжди влаштовувало те,
що я вважав найкращим для створення команди.
Крафт не був експертом із футболу,
і через брак досвіду він відсторонив від драфту мене
й найняв іншу людину.
Здавалося, що хтось некомпетентний
приймав рішення щодо працівників організації.
І мені це не подобалося.
І я знав, що не повернуся в «Петріотс».
«Петріотс» зустрінуться з представниками ЗМІ за півгодини,
й усі чекають, щоб почути, що скаже Парселлс,
оскільки подейкують, що в неділю він востаннє візьме участь у матчі
як головний тренер «Нью-Інґленд Петріотс».
Повідомлення про звільнення Білла з'являються й сьогодні.
Прокоментуєте це?
Нас, гравців, це обурило.
Поїхати на Супербоул після того, як ми були найгірші в лізі, —
то було чимале досягнення.
І та історія почалася не в тиждень Супербоулу.
Питання було в тому, чи піде Парселлс до «Джетс».
Уміє він магічним чином вести команди до Супербоулу чи ні,
він вирушає в Нью-Йорк, так?
Не можу й уявити сценарій,
де наступного року він не буде із «Джетс».
Стосунки між Крафтом і Парселсом тріщать по всіх швах.
І хоч вони обидва припадуть в обіймах до трофея Вінса Ломбарді,
о 22:00 в неділю, вони не припадуть в обіймах один до одного,
о 9:00 у понеділок зранку.
Привітаймо чемпіонів АФК: «Нью-Інґленд Петріотс».
Коли ваша команда на Супербоулі, ви хочете зосередити всю енергію
на тому, щоб зробити все можливе, щоб вона перемогла.
Під час того Супербоулу цього не сталося.
Інтрижка Білла із «Джетс» відсунула перемогу на другий план.
Фарв робить перший кидок.
Кидає вглиб поля. Бачить відкритого гравця.
Тачдаун, «Ґрін-Бей».
Фінальний рахунок: «Ґрін-Бей Пекерс» — 35,
«Нью-Інґленд Петріотс» — 21.
Я відчував, що для тренера Парселлса команда не завжди була головна.
Він приймав рішення, які були найкращі для Білла Парселлса,
а не для «Нью-Інґленд Петріотс».
Я пообіцяв собі, що в майбутньому
знайду тренера, для якого команда буде на першому місці.
5 РОКІВ ПО ТОМУ 28 СІЧНЯ 2002 РОКУ
Це пряма трансляція з Нового Орлеана, з 36-го Супербоулу.
Пам'ятаєте, як п'ять років тому
власник «Петріотс», Боб Крафт, здійснив незабутню першу поїздку на Супербоул,
та вона була неприємна.
Повернутися на Супербоул — велике щастя для нашої сім'ї.
Ми зосередилися на цьому і, сподіваюся, робимо все можливе,
щоб усі дійшли згоди
і ми повернулися до шанувальників у Новій Англії з титулом чемпіона.
Я зрозумів, що надійних людей у житті забагато не буває,
а Білл Белічік завжди робив те, що було найкраще для команди.
«Нью-Інґленд Петріотс» — нічого особливого від них не очікували, проте вони тут.
«Сент-Луїс Ремс» позмагаються з «Нью-Інґленд Петріотс»
за головний футбольний приз — трофей Вінса Ломбарді.
Білле, весь рік команда була зосереджена
й спроможна вести справи.
Чи протягом цього тижня ви помітили якусь підвищену увагу?
Підвищена увага
або дещо більша зосередженість, ніж зазвичай, таки присутня.
І я вважаю, що із цим не було проблем увесь рік.
Однак, сумнівів немає.
Цей тиждень і цей матч — особливі,
і всі розуміють, що на кону.
У тиждень Супербоулу,
пригадую, як я прийшов, а Білл звернувся до команди...
Підходьте ближче.
Він сказав: «Знаєте що? Ми в цьому разом.
Якщо ви зможете забути про власну вигоду заради команди...
й виконувати свою роботу...
...ми переможемо. Ми їх розгромимо».
Учора ввечері «Петріотс» переїхали в готель на околицях Нового Орлеана,
подалі від тисняви Французького кварталу,
щоб повернутися до нормального ритму настільки, наскільки це можливо.
Надворі гарно. Басейн.
Ми приїхали туди, в готель.
Я хотів, щоб гравці зосередилися на тому, що в нас багато роботи.
Я хотів упевнитися, що все гаразд. «Якщо виникнуть проблеми,
дайте знати».
Лоєр прийшов і був... засмучений через свій номер.
О, чорт!
ЛОЄР МІЛЛОЙ СЕЙФТІ
Так, чуваче, ми приїжджаємо в готель —
а мій номер такий малий, що ніде й дихнути.
Погляньте на цей номер. Це жарт?
Гравці хочуть гарні номери.
Не тісні одномісні кімнатки.
Ніхто не хоче спати на маленькому односпальному ліжку,
де руки спадають по боках, а ноги звисають.
Це останнє, про що я думав, тож я сказав:
«Послухай, Лоєре, я можу віддати тобі свій номер.
Мені байдуже. А якщо й він тобі не підійде,
то я більше нічим не зможу допомогти. Будь ласка».
Гардеробна кімната?
Господи!
- Так. - Ущипніть мене!
Решту тижня
я такий: «Лоєре, все гаразд? Вид із вікна влаштовує?
Кімната подобається? Тобі не бракує місця?»
Ми жартували про це весь тиждень.
Гадаю, тренер зробив це, щоб нагадати, що команда — понад усе.
І це задало тон для підготовки до того, що на нас чекало.
Цей Супербоул нагадуватиме боротьбу Давида з Голіафом.
Аутсайдери «Нью-Інґленд Петріотс»
вважають, що зможуть подолати могутнього дракона — «Ремс».
Коли я дивився «Ремс» перед 36-м Супербоулом,
«Ремс» очолювали лігу по обороні, там грали зіркові футболісти.
Забудьте про братів Рінґлінґ. Такого шоу, як «Ремс», не покаже ніхто.
Вони мали повну команду,
вибухову швидкість у всіх діях із м'ячем.
І тачдаун!
«Ремс» от-от стануть династією.
Вони прийшли як команда з найкращим захистом країни
і команда із третім найкращим захистом у футболі.
Вони перемогли у вісьмох матчах поспіль — абсолютні фаворити.
Ворнер пасує, кидає м'яч, права бокова лінія,
Маршалл приймає, тачдаун...
Не знайдеться жодна людина, яка скаже,
- що «Нью-Інґленд» можуть перемогти. - Так.
Усі кажуть лише: «З яким рахунком "Ремс" переможуть?»
- Ось що я вважаю неймовірним. - Це до смерті нудний матч.
Двадцять ярдів, десять, п'ять. Тачдаун, Маршалл Фолк.
Якщо вже йдеться про суперництво,
головна тема минулих чотирьох днів — Брейді та Бледсоу.
- Ой, годі вже! - Я знаю, що ти ненавидиш цю історію.
Але більше немає чого розказувати.
У цьому матчі немає жодної інтриги,
і писати більше й немає про що, крім Брейді та Бледсоу.
Немало дурниць було написано
про ситуацію з Брейді проти Бледсоу протягом кількох минулих днів.
І ми тут сьогодні не для того, щоб підливати олії у вогонь.
Однак таки варто сказати, що Бледсоу
блискуче виконує довгий пас, і...
Гадаю, травмована нога Брейді становить проблему.
Я теж ногу травмував.
Хай там як, ми тут не для того, щоб у це заглиблюватися.
- Ми тут, щоб нести мир. - Ми тут, щоб нести мир.
Після сьогоднішнього тренування Білл Белічік має прийняти рішення
щодо складного питання, невирішеного в Новому Орлеані:
хто буде стартовим квотербеком у неділю?
Той, хто приніс «Петріотс» 12 перемог
чи той, хто після 17 тижнів пасивності
врятував сезон минулих вихідних у Піттсбурзі?
Наприкінці тренування мене покликали до номера Белічіка.
Він сів і каже: «Зі щиколоткою Томмі все гаразд.
Ми вирішили, що можемо підготувати лише одного квотербека,
і ми обрали Томмі на цей тиждень».
ДРЮ БЛЕДСОУ КВОТЕРБЕК
Чорт! То було... Не скажу, що мені було приємно.
Було дуже-дуже неприємно.
З точки зору Дрю, він хотів грати.
І для такого ветерана це непроста ситуація.
Дрю, як ви реагуєте на це рішення?
Звісно, я дуже розчарований.
Та, озираючись на минуле, я задоволений усіма рішеннями тренера Белічіка.
Він був головний, і...
Я радий, що він зробив цей вибір.
Як це й було весь рік, я...
зроблю все можливе, щоб допомогти йому зіграти добре.
І...
Дрю міг понаставляти добрячих палок у колеса.
Та яким обуреним він би не був, він дуже підтримував Тома.
Це мало для мене величезне значення.
Усе, що каже Белічік, типу, працювати й ставити команду на перше місце,
Дрю це втілював.
Квотербек на сто мільйонів доларів
робить те, що найкраще для команди.
Гадаю, із цього й почався шлях успіху «Петріотс».
36-Й СУПЕРБОУЛ 3 ЛЮТОГО 2002 РОКУ
Добрий вечір, леді та джентльмени,
вітаємо на 36-му Супербоулі.
«ПЕТРІОТС» ПРОТИ «СЕНТ-ЛУЇС РЕМС»
Привітаймо чемпіонів НФК — «Сент-Луїс Ремс».
У дитинстві, коли ти юний футболіст,
мить, про яку ти мрієш, — це мить, коли тебе представлять на Супербоулі.
І ранінбек із університету Сан-Дієґо —
номер 28, Маршалл Фолк.
Оголошують твоє ім'я, твій номер, називають твою позицію —
і ти вибігаєш, і на тебе всі дивляться.
Номер 88, Торрі Голт.
Тут і зараз. Тут і зараз. Сьогодні!
- Це все. Сьогодні. - Сьогодні!
Це майже кульмінаційна мить для футболіста.
І «Нью-Інґленд Петріотс» саме заходять у тунель,
готуючись до вітань і представлення.
Ходімо.
Як ми це зробимо? Як ми це зробимо?
Тож ми такі: «Що нам робити?»
Тоді я почув, як хтось позаду вигукнув: «Вийдемо як команда!»
Усі разом.
Так ми сюди й потрапили. Це сталося, бо ми команда.
Ми перевернемо світ!
Леді та джентльмени, за їхнім проханням представити їх як команду,
представляємо вам чемпіонів АФК —
«Нью-Інґленд Петріотс».
Дивлячись на це, я думав:
«А щоб тобі заціпило! Ось вони! Моя команда!»
«Прошу привітати...» У мене зараз аж мурашки по шкірі.
«..."Нью-Інґленд Петріотс"».
ЧЕМПІОНИ АФК НЬЮ-ІНҐЛЕНД ПЕТРІОТС
Так!
Червоне, біле й блакитне. Справжня Америка.
Трайбалізм... відійшов на другий план.
Ми були єдиним цілим.
«ХАЙ ЗВУЧИТЬ СВОБОДА» БАРРІ МАНІЛОВ
Ми зрозуміли, що ми були американською командою. Наші кольори і так далі.
Ми відчували обов'язок через події 11 вересня й усе, що пережила країна.
Нашим принципом було те, що ми — всі за одного. Ми разом. Ми єдине ціле.
Уперед!
Не знаю, що це означало для Америки.
Але я знаю, що коли я стояв на бічній лінії,
підвів погляд — і побачив кольори прапора
й що всюди були шанувальники «Петріотс», то подумав:
«А щоб вам було добре!»
Америка любить аутсайдерів. І я це розумію.
Та незважаючи на це, це мене страшенно бісило.
І хай там що, ми збиралися надерти їм зад.
Адам Вінатьєрі розпочинає матч у Новому Орлеані.
Він підбігає до м'яча — і 36-й Супербоул розпочинається.
Мерфі виривається зі скупчення гравців.
Подивимось, як він упорається.
Подейкують, що це найбільше шоу з командою «Ремс»,
яка має не просто найкращий захист у футболі, а можливо, й усій історії.
- Зробіть це, «Ремс»! Ну ж бо! - Уперед!
Вони були більш кваліфікованою командою,
але ми не вважали їх дуже жорсткими.
Я такий: «Знаєте що? Я втомився слухати про ту команду атлетів.
Я втомився слухати про те, які вони швидкі й спортивні.
Це футбол. Ми надеремо вам зади».
Ось так! Валіть їх!
Ми знали, що треба було змінити стиль гри.
Ми мусили бути нестримними, жорсткими, грубими.
Типами, на яких не хочеться натрапити в темному провулку.
Сьогодні вони добираються до Курта Ворнера.
Не розминаються з ним.
Білл Белічік сказав мені: «Єдиний спосіб перемогти —
бути жорсткішими з ними,
і треба зробити так, щоб голи забивав не захист».
Ворнер готується до кидка — і бліц.
М'яч перехоплено!
М'яч у Тая Лоу! Тридцять, 25, 20, 15!
Тачдаун!
Тай Лоу проносить м'яч у кінцеву зону.
І «Петріотс» лідирують.
Я не брехатиму.
Легше перехопити м'яч мені, мабуть, ніколи не вдавалося.
Ми зазвичай пропускаємо такі перехоплення,
бо це, типу: «Ти гониш? Ти не... Цик!»
«Знаю... Про що ти, Курте? Я знаю, що ти його не кинеш».
Щось трапилося під час тієї гри, й Біллу це добре вдалося.
За словами його гравців, він сказав: «Хапайте ресіверів
за форму й не відпускайте.
На Супербоулі це не зарахують як фол.
Цього не зроблять. А якщо зарахують...
то гаразд, більше так не робіть.
А тоді знову робіть, трішки пізніше».
Так вони й зробили.
Я ніколи про це не казав.
І знаєте чому? Вони робили так...
Так, плакали й таке інше.
Але це факт.
Це могло зійти йому з рук.
І зійшло.
Брейді готується до кидка, цілиться, кидає праворуч.
Тачдаун, Девід Петтен!
Восьмиярдовий пас від Тома Брейді.
Хто б подумав, що якщо хтось підірве захист,
це будуть «Нью-Інґленд Петріотс»?
У Супербоулі перерва — і рахунок — 14 до трьох.
«МОВЧАННЯ "РАМСЯТ"»
І коли команда вибігала з поля, тато поглянув на мене й каже:
«Чотирнадцять до трьох?»
РОБЕРТ КРАФТ «ПЕТРІОТС», ВЛАСНИК
Що я скажу, якщо ми переможемо?
Джонатан почав щось шкрябати на папері.
Я почувався трохи винним.
Чи забобонним.
Не кажи «гоп», доки не перескочиш.
Нелегко перемогти в Супербоулі із програшної позиції.
Якщо комусь це й під силу,
то це буде вибухова команда «Ремс».
Уперед, «Ремс!» Уперед, «Ремс!»
У першій половині Белічік, так би мовити, кинув кілька «кручених м'ячів».
Та мені байдуже.
Ми вишикуємося й порвемо вас тим, що маємо.
Ну, давай, старий. Уперед.
Ворнер готується до кидка.
Кидає вздовж поля. М'яч ловить Фолк.
У межах лінії від десяти до восьми ярдів. Але він зупинився.
Отже, «Ремс» просуваються вперед.
Тепер ми вас приголомшимо. Ось чого ми хочемо:
приголомшити їх.
Напад біля кінцевої зони.
Квотербек забігає. Тачдаун, Курт Ворнер.
Пройшов у кінцеву зону без перешкод.
Як раз плюнути, еге ж?
І «Ремс» починають наздоганяти «Петріотс».
Команда 50 хвилин здавалася беззаперечним переможцем.
А тоді, в останні десять хвилин, ворота пекла відчинилися.
Напад «Ремс» ожив у четвертій чверті.
Всип йому!
Ми їм не попустимо. Отже, поїхали.
Можуть хоч побити нас.
- Ми нічого їм не віддамо. - Жодних пенальті.
Потрібні рашери. Потрібні рашери. Уперед!
Ворнер готується пасувати. Цілиться, кидає ліворуч.
Гравець на десяти ярдах відкритий.
П'ять ярдів, перетинає лінію. Тачдаун, Сент-Луїс.
І «Ремс» зрівнюють рахунок.
Болісна четверта чверть для «Петріотс».
Рахунок — 17:17, до кінця гри залишається півтори хвилини.
Треба потягнути час.
Треба розтягнути матч до овертайму.
Гадаю, не слід форсувати події.
Не варто робити дурниці.
Можна було зробити квотербек-ніл — і матч закінчився б без овертайму.
Але тоді Білл заговорив у навушниках: «Гаразд, Ерні, що робитимеш?»
І я сказав: «Білле, ми трохи втомилися.
Якщо м'яч знову опиниться в них, не знаю, чи ми їх зупинимо».
Цей рушій — пан або пропав.
Треба зробити так, щоб Адам Вінатьєрі
виконав переможний кидок в межах ігрового часу.
Я підійшов до тренера Белічіка, і він каже: «Починаємо».
Він каже: «Просто подбай про м'яч!»
Дрю стояв поруч зі мною,
він вийшов наперед і каже: «До біса!»
Пам'ятаю, як хтось сказав Тому:
«Агов, будь обережний».
Типу: «Ні, ми тут аутсайдери.
Ніхто не очікував, що ти чи ми тут опинимося».
До біса це, чуваче, вперед.
Брейді в «пістолеті».
Я не згоден із тим, що роблять «Петріотс».
Відступили в межах їхньої 20-ярдної лінії, таймаутів більше немає.
Я б тягнув час до овертайму.
І всі такі: «О чорт!
Ми заб’ємо гол?»
Того року моя впевненість в собі то міцнішала, то слабшала.
І я не знав, на що здатен.
Проте я знав, що мої товариші впевнені в мені й довіряють мені.
Я такий: «Уперед, ризикнімо».
Брейді здійснює снеп. Активізовується захист.
Він відходить, перекидає м'яч через середину поля.
М'яч спіймали за 21-ярдною лінією.
Залишається хвилина й дев'ять секунд.
Варто поквапитися.
Брейді приймає пряму передачу.
Передає м'яч ліворуч, Редмонду.
Тридцять, 35, 40 — і перший даун.
Час одного з найграндіозніших матчів Супербоулу вичерпується.
Брейді приймає пряму передачу.
Виходить уперед, кидає вздовж поля, є!
Трой Браун на лінії 40 ярдів.
Він ліворуч від 37-ярдної лінії. Виходить за межі поля.
Тепер мені подобається те, що роблять «Петріотс».
Ось, ми просуваємося до кінцевої зони суперників.
Усе було якесь нереальне.
Ось Брейді. Передача Віґґінсу.
Він біжить до 30-ярдової лінії, і має неабиякі шанси забити гол.
Може, він зробить «спайк» і зупинить годинник.
Так і буде. Він зробить «спайк».
Сім секунд.
Вінатьєрі близько до кінцевої зони.
Пам'ятаю, як я сидів на трибунах
і мріяв про перемогу в Супербоулі.
Це мало таке велике значення для всіх нас!
Поїхали!
І нарешті ми були так близько!
Гаразд, залишається сім секунд,
Адам Вінатьєрі спробує перемогти забиваючи польовий гол із 47 ярдів.
Ми чекали 42 роки.
Усе звелося до цієї миті.
М'яч у повітрі. І...
...чудовий удар! Чудовий!
Адам Вінатьєрі забиває польовий гол із 48 ярдів — і матч завершено!
І «Петріотс» — чемпіони Супербоулу!
«Петріотс» — чемпіони Супербоулу!
Найкраща команда Національної футбольної ліги.
Адам Вінатьєрі, 48 ярдів.
О, крихітко!
Яке завершення!
Яке завершення Супербоулу!
О боже!
РЕМС — 17 ПЕТРІОТС — 20
Мені слід розмовляти лише з вами. Більше ніхто в нас не вірив.
Прорив. Прорив, еге ж?
Шанувальники «Нью-Інґленд» 42 роки чекали на цей день.
Духовність, віра й демократія — основа нашої країни.
Усі ми — патріоти.
І сьогодні команда «Петріотс» — світові чемпіони.
...мить, коли закидаєш пасовий тачдаун
і польовий гол — така ж приємна?
Так тримати, номер 12.
- О, так. Молодець! - Молодець!
Том Брейді й Дрю Бледсоу разом.
Як ви, Томе Брейді? Як почуваєтеся?
- Неймовірно. - Повертаємо його на сцену.
Що скажеш?
Що скажеш, малий? Що скажеш?
То була мрія всього мого життя.
То було... То було...
До біса неймовірно.
Та після того я був досить виснажений.
О, гол! Гол!
Я не святкував із рештою команди.
П-Е-Т-С! Петріотс! Петріотс! Петріотс!
Пам'ятаю, наступного дня я сідаю в авто, і тренер Белічік...
Він сів і був досі під градусом.
Від нього пахло алкоголем.
Але пам'ятаю, як він сказав: «Що ж... Томе...
У тебе був непоганий рік».
Ну, знаєте. І...
То був його спосіб похвалити мене.
Сьогодні «Петріотс» повернулися додому із тріумфом.
Вони привезли сувенір із Нового Орлеана — трофей із Супербоулу.
Сотні багатостраждальних шанувальників,
які прагнуть відсвяткувати кінець десятиліть обурення...
ЧЕМПІОНИ СУПЕРБОУЛУ 2001 2002
Коли я прокинулася наступного дня, то...
ДЖЕКІ МАК-МАЛЛЕН АВТОРКА, BOSTON GLOBE
«Це... Це справді трапилося?
"Петріотс" перемогли в Супербоулі?»
Для бостонських шанувальників то було щось незбагненне.
Понад мільйон мешканців Нової Англії, незважаючи на холод
і вітер, зібралися, щоб по-особливому привітати
команду світових чемпіонів.
До мене підійшла одна жінка й сказала:
«Я хочу подякувати вам.
Мій дідусь просив передати, що тепер він може померти щасливим».
І тоді мене осяйнуло. Я такий: «Овва!»
- «Петріотс»! - Номер один! Номер один!
Дякуємо!
Том Брейді... Коли ти квотербек чемпіонів Супербоулу,
до тебе прикуто дуже багато уваги, з'являться нові можливості.
ТОМЕ, ОДРУЖИШСЯ ЗІ МНОЮ?
Після Супербоулу його контракт продовжили на чотири роки,
мільйонів шість–сім на рік.
Томе, ми любимо тебе!
Гадаю, це його страшенно вразило, типу:
«Це моя нова реальність».
Пам'ятаю, одного разу ми сиділи в авто, і він сказав:
«Ньюдженте, я мільйонер».
А я відповів: «Так, Томе, так і є».
Він каже: «Ні. Я мільйонер».
І в ту мить, я цього ніколи не забуду,
по радіо почала грати пісня Black Betty. Він підкрутив гучність,
і ми почали грати на уявних гітарах, радіючи його щойно здобутому багатству.
Вітання від... світового чемпіона,
«Нью-Інґленд Петріотс», Том Брейді.
Із поверненням, вітаємо.
Том Брейді став найпопулярнішим...
про футболіста — забудьте. Найпопулярнішою людиною, зіркою.
Він на кабріолеті в Дісней Ворлд.
Він на обкладинках усіх журналів.
І я кажу не лише про спортивні журнали.
Його популярність була просто вибухова.
Дуже дякую.
Мені подзвонили з Білого Дому й сказали, що хочуть, щоб Томмі
сидів у президентській ложі під час звернення до Конгресу.
І нагороду за успіхи в спорті отримує... Том Брейді.
«Петріотс» перетворилися на еліксир.
Усі хотіли пити те, що пили «Петріотс»,
бо все, чого вони торкалися, перетворювалося на золото.
Супербоул 38.
«Кароліна Пантерс» і «Нью-Інґленд Петріотс».
«Петріотс» вдруге за три роки намагаються здобути титул у Супербоулі.
Із 41 ярда.
Чудово!
«Нью-Інґленд Петріотс» — чемпіони Супербоулу.
На ту мить Білл Белічік був генієм, найрозумнішим у футболі.
Тома Брейді порівнювали із Джоном Монтаною — героєм його дитинства.
Ви вірили в нас?
А Роберт Крафт став одним із наймогутніших власників у спорті.
Ці троє чоловіків були на вершині світу НФЛ.
Два роки тому я вам пообіцяв,
що ми не заспокоїмося, доки не привеземо ще один чемпіонський трофей
мешканцям Нової Англії.
І ось він!
Ми перемогли в двох Супербоулах за три роки.
І, пам'ятаю, як один із товаришів по команді такий:
«Бру, йди сюди. Заціни, ми перемогли два рази з трьох.
Якщо переможемо три рази із чотирьох — станемо династією».
І тоді я вперше почув, як хтось таке сказав.
Це змусило мене усвідомити, що це б означало.
І тоді ввімкнулася одержимість.
ЦІЛЬ ДИНАСТІЯ!
Саме тоді починаєш усвідомлювати: «Зараз не можна зупинятися».
Вітаємо на Супербоулі 39.
«Нью-Інґленд Петріотс»
намагаються перемогти втретє за минулі чотири роки.
Якщо сьогодні вони переможуть, то стануть династією.
Іноді важко пояснити це комусь,
але ця гра, як наркотик.
Коли ти досягаєш успіху, щоразу, коли щось вдається,
хочеться ще.
Ейфорія, яку відчуваєш щоразу, коли перемагаєш, —
за нею женешся все життя.
Брейді... кидає м'яч, і м'яч спіймали. Тачдаун.
Ми створили групу...
...і були залежні разом.
Присвятімо більше часу на те, щоб зосередитися на роботі,
й менше на діймання й тиск на них, добре?
Просто виконуймо нашу роботу, й переходьмо до наступного матчу.
І ми давали один одному сили.
Тримаймося! Вони можуть усе зіпсувати. Ясно?
Дехто з нас про це знає, дехто не знає, а комусь байдуже.
Донован Мак-Небб...
У центр поля, і пас приймає Гаррісон.
І «Нью-Інґленд Петріотс» будуть першою династією XXI століття.
ФУТБОЛЬНИЙ ЩОТИЖНЕВИК «ПЕТРІОТС» ДИНАСТІЯ!!!
Із часом наші стосунки з наркотиком змінюються.
Після перемоги, замість ейфорії,
наступає просто полегшення.
А коли ми програвали, то насувалася... то насувалася...
...темрява.
«Денвер» уже втомилися чули про «Нью-Інґленд».
Біжить за Брейді, тікає, м'яч перехоплено.
М'яч перехоплено в кінцевій зоні.
Це Бейлі. Бейлі біжить вздовж лінії,
тікає від єдиного гравця, який міг його зупинити.
І скажіть, що це передбачуваний матч!
І схоже, що ця неймовірна смуга щастя для «Петріотс»
незабаром добіжить кінця.
Щоб зупинити страх перед поразкою, підеш на все.
На все.
Офіційні особи НФЛ намагаються визначити,
чи «Петріотс» законно знімали тренерів захисту «Джетс»
після недільного матчу в Медовлендсі.
Це команда десятиліття.
Тричі чемпіони.
І я не хочу думати, що Белічік і «Петріотс» — шахраї.
Я не знаю відповіді на наступне запитання.
Це заплямовує всі їхні попередні досягнення чи ні?
Переклад субтитрів: Анастасія Хома