Някой да иска шал?
ТРЪМП 2016
ТРЪМП ПЕНС НАПРАВЕТЕ АМЕРИКА ВЕЛИКА ОТНОВО!
Благодаря ви.
Много ви благодаря.
КАМПАНИЯ НОЩТА ПРЕДИ ИЗБОРИТЕ
И така...
Бях в самолета и ми предадоха едно писмо,
беше от треньор Беличик.
Попитахме:
"Може ли г-н Тръмп да прочете това писмо
на хората от Ню Хампшър?"
Отвърнаха ни: "Разбира се, стига да искате".
Ето какво пише: "Поздравления за кампанията.
Справихте се с немислимото,
пропагандните и отрицателно настроени медии,
и излязохте...
...чист.
Дано утрешните избори
дадат възможност да направите Америка велика отново".
Направете Америка велика отново!
"Пожелавам ви успех утре...
Бил Беличик".
С-А-Щ! С-А-Щ! С-А-Щ!
Снощи Тръмп чете писмо, в което го подкрепя
треньорът на "Пейтриътс" Бил Беличик.
От всичко, което трябва да се избягва в спорта,
политиката не е ли първото нещо?
Това не го очаквахме от Беличик,
който по принцип не говори за нищо.
Не казвайте нищо пред медиите. Стягате се и играете.
Няма нужда да ви чуват.
Винаги си казвал на играчите
да не казват нищо, за да не разсейват вниманието.
Защо реши
да направиш публично изявление, което позволи на Доналд Тръмп да прочете?
Отношенията ми с Доналд Тръмп не са политически.
Познавам го много отпреди да влезе в политиката.
Доналд ми беше приятел и...
Аз... написах лично писмо.
Когато писмото бе прочетено,
се почувствах, че са ни подвели.
Бил винаги ни е казвал: "Няма нужда пред медиите
да говорим за различни неща".
Имал съм мнение по въпроси, които съм искал да споделя,
но не съм го правил от уважение към отбора.
Това ми се стори доста лицемерно.
В "Пейтриътс" уважаваш хората около себе си
и отборът е на първо място.
Това е в основата.
Мисля, че тогава той не бе достатъчно отдаден на отбора,
за да осъзнае, че това
ще повлияе на... отношенията.
Най-великото завръщане в историята на Супербоул.
До края на сезона през 2016
"Пейтриътс" бяха постигнали исторически победи на Супербоул.
Но вместо да затвърдят статута си,
основата на отбора започна да се пропуква.
ШАМПИОНИ
И през следващата година започнахме да виждаме разпадащи се отношения...
...игра без наслада...
...и някаква дисфункция.
"ВСИЧКИ СМЕ ПАТРИОТИ" РОБЪРТ КРАФТ
От начина, по който започна сезонът,
до начина, по който приключи,
мога да кажа, че тази победа на Супербоул
несъмнено беше най-сладката от всички.
И ако за вас това е сладко,
чакайте само да видите какво сме ви приготвили занапред.
Вместо да получите нещо стандартно за десерт,
това, което предлагаме, се измерва в карати.
Шампиони на Супербоул, вземете пръстените си.
Казах ви,
че ще донесем това нещо вкъщи.
И го донесохме! Да!
Да!
След онази победа на Супербоул
Том Брейди се затвърди като вечен куотърбек на "Пейтриътс".
Следващите месеци почнахме да осъзнаваме,
че Том ще живее така,
че да се възползва от постигнатото.
Том почна да се тревожи по-малко за това, което според Бил не е добре,
и действаше по свой начин.
Виждахме как всеки бизнес на Брейди процъфтява.
Обичам футбола,
радвам се да съм тук в Токио и да споделя това с вас.
Как ще станете по-добри?
С усърдна работа, всеотдайност,
не позволявайте да ви казват, че не можете да постигнете нещо.
Сега съм по-бърз и енергичен,
отколкото като започнах да играя.
По-бърз си на 40,
отколкото на 18? - Да.
Ако има вълшебна формула,
тя се крие в тази фитнес зала до стадион "Жилет".
Нарича се терапевтичен център "ТБ12".
Създаването на "ТБ12"
представляваше нов вид независимост за Том.
Томи започваше да се разграничава от философията, че отборът е на първо място.
По този начин
се създаде някакво напрежение между него и Бил.
Особено спрямо отношенията на Томи с Алекс Гереро.
Добре, готови ли сме?
Първо стъпалата цялостно, след това краката на две специфични места и ръката?
Идеално. Легни по гръб.
Днес се справяш чудесно.
Там остава още малко.
Връзката ни с Том е специална.
Добре, отпусни се.
При мануалната терапия, когато има и физика,
заедно с чувството, че помагаш на някого да се отърве от болката,
се оформят някакви отношения.
Хората го наричат "сродна душа".
Усещането е приятно.
Станахме приятели, семейство, братя.
От боровинки?
Какво е това? - Хубава смес.
Отношенията ми с Алекс през годините наистина се развиха.
Алекс много пъти ми е помагал в трудни моменти,
физически, ментално, емоционално.
Помня, че през 2004 имах болки в лакътя
и не можех да хвърлям на тренировките.
По дяволите, да внимаваме!
Куотърбеци сме, 12 поредни дни хвърляме
и наистина се изтощаваш.
Бях на терапия, но това не помагаше.
Но когато се срещнах с Алекс, за първи път
в живота ми болката в лакътя изчезна.
Казах си: "Как го направи?"
Гъвкавостта е в основата на метода ни.
Ако поддържаш мускулите си гъвкави,
те ще издържат на силите, на които са подложени.
Но ако са стегнати или ограничени, напрежението ще избие някъде.
Или в глезена, или в коляното, в тазобедрената става,
в кръста, където хората често имат болки.
Колко често тренираш гъвкавостта на мускулите?
Възможно най-често.
С Алекс работим заедно поне пет или шест дни седмично.
Том започна това рано и повярва рано.
Минават години и накрая виждаш ефекта,
като играеш активно на 40 години.
40 е просто цифра.
Заедно поехме на това пътешествие.
Пътешествие, в което си проактивен спрямо здравето си.
През това време
окуражавах всичките си съотборници да правят същото.
Във всичко трябва да има някакво средно положение. Сякаш...
трябва да имаш сила,
но и да си гъвкав. Трябва да...
Не съм против вдигането на тежести, както всички мислят.
Тежести и гъвкавост е оптималният резултат. Това искаш.
Трябва да тренираш в зависимост от това, което целиш.
Трябва да бъдеш силен, Джулс. Гледай.
Трябва да си силен.
Казвах: "Хора, при мен работи".
Цял живот ме болеше лакътят. Вече не.
Рамото ми е понесло стотици хиляди хвърляния,
а ако му се направи ЯМР, ще изглежда безупречно.
В онзи момент от Брейди струеше пламенен ентусиазъм
спрямо това, което Алекс бе направил.
Изведнъж много играчи започнаха да работят с Гереро,
включително Роб Гронковски.
Но когато Беличик разбра,
нещата сред отбора сякаш... бум!
Добре дошли на тренировките.
2017 - ТРЕНИРОВЪЧЕН ЛАГЕР
Предната година си бях наранил белия дроб
и имах разтегнат мускул в гърба, това сложи край на сезона за мен.
Завръщането беше много трудно.
Извън сезона беше ужасно.
С треньор Беличик се видяхме, но не се представих добре,
бях бавен, изглеждах ужасно.
Бил бе готов да ме изхвърли от отбора.
След това отидох в "ТБ12", казвам ви,
след няколко тренировки започнах да усещам разликата.
Добре. Отпусни се. Браво. Чудесно.
Гърбът ми започна да се отпуска. Болката изчезваше.
Когато се върнах на терена, започнах да си връщам скоростта,
казах си: "Майко мила, това е магия".
Но това, че следвах метода на Том Брейди,
не се харесваше на някои хора.
Интересното на това,
че Роб Гронковски прие метода на тренировки на "ТБ12",
беше, че Брейди и Алекс Гереро не бяха застъпници на тежестите.
Гронковски не искаше да прави клекове,
когато инструкторите на "Пейтриътс" го молеха.
Тогава пред всички играчи Беличик каза на Гронковски:
"Не правиш клекове, а се упражняваш с еластичните ластици.
Нищо чудно, че те размятат на терена. Слаб си".
В очите на Бил явно началниците станаха много.
Това, че се намеси друг професионалист, който не е част от "Пейтриътс",
а той самият е треньор на "Пейтриътс",
напрежението, което се зароди... можеше да се реже с нож.
Гереро буквално
подриваше инструкторите на Беличик.
Трудното при Алекс Гереро беше това,
че в миналото му имаше примери,
когато на него са гледали като на шарлатанин.
Той се представяше за лекар, а не е такъв.
Да. - Той твърди,
че може да спасява живота на смъртно болни хора.
Не успя да го докаже. - Да.
Сега е поел много играчи. - Да.
Сигурен съм, че инструкторите им са бесни,
защото не му вярват.
Играчите могат да говорят с когото си пожелаят извън отбора.
Но не може някой да се бърка и да дава противоречиви съвети
спрямо това, което твоите инструктори казват,
спрямо това, което твоите хора във фитнеса казват.
По този начин оставяш неясни послания.
"Ню Инглънд Пейтриътс" лишиха треньора на Том Брейди,
бизнес партньор и близък приятел, Алекс Гереро, от някои привилегии спрямо отбора.
На Гереро вече му е забранено да тренира други играчи освен Брейди,
и му е забранено да използва самолетите на "Пейтриътс".
Отнет му е и достъпа до крайната линия на терена.
Каква беше реакцията ви, когато Бил ви каза,
че забранява достъпа на Алекс до терена и самолетите?
Не съм съгласен с твърдението ви.
ТОМ БРЕЙДИ КУОТЪРБЕК
Не знам за какво говорите.
Ами... - Откъде знаете какво е казал?
Значи казвате, че твърдението, че достъпът...
Нищо не казвам. Откъде знаете какво е казал той?
Не знаете нищо по въпроса.
Водил съм много разговори с него. Те са лични между нас двамата.
Не мисля, че някой знае какво обсъждаме.
Аз никога не съм говорил по въпроса. Той също.
Цялата ситуация породи силна враждебност.
Всичко беше много глупаво, защото Алекс е невероятен човек.
Той ме поддържаше здрав. Ако...
Нямаше начин да играя 12 години в НФЛ
без всеотдайността му към мен и отбора.
И вместо да му благодарят, те го обвиняват,
казвах си: "Какво ви става, хора?"
ДИНАСТИЯТА Е В ОПАСНОСТ
Суматохата между Алекс и "Пейтриътс" бе голяма
и аз не я разбирах.
Питах: "Том, защо те хулят,
когато си на 40 години, а резултатите ти са
като на 23-годишен?
Още си най-добрият куотърбек в лигата".
Не разбирах. И той никога не успя да ми отговори.
Казваше ми: "Роб, и аз не знам".
Дали всичко е наред между Брейди и Беличик?
Няма как да не се запитаме това,
Том Брейди,
който иначе не говори
за личния си живот и своите хора, а Алекс Гереро е в центъра на това.
Той е гуруто на Том Брейди.
Той убеди Том Брейди... - Да яде авокадо?
Да. Той е майсторът на шейк от авокадо. - Да.
Брейди мисли, че ще играе, докато навърши 100.
На мен това ми прилича на война за власт.
Цялата работа с Гереро беше война за контрол.
Брейди се опитва да установи територията си,
а Беличик се опитва да пази своята.
Замислете се за развитието на отношенията им.
Мачът свърши и "Пейтриътс" са шампионите на Супербоул!
Иха! Какво ще кажеш за това, бебчо? Какво ще кажеш?
В началото Брейди гледаше на Беличик като на учител,
на когото вярваше и се възхищаваше.
Така става, когато хората си имат доверие.
Моят треньор винаги ни е подкрепял.
Мечтите се сбъдват.
Той казваше точно това, което Бил искаше да каже.
По време на сезоните дори беше готов да бъде боксова круша за Бил Беличик.
Не мога.
Давай пак. Съберете се и дай пак, Брейди.
Ако Беличик кажеше, че нещо е добре за отбора, Брейди го правеше.
Но сега, 15 години по-късно,
Брейди иска да упражнява някаква независимост,
а Бил губи власт.
Не само покрай Гереро.
В средата на сезона се случи и това с Джими Гарополо.
Започваме с размяна, която никой не очакваше.
"Пейтриътс" прехвърлят Джими Гарополо в "Сан Франциско Фортинайнърс".
Гарополо сякаш бе подготвян да бъде наследникът на Том Брейди.
Вярвам, че треньор Беличик бе готов да продължи без Том Брейди.
А г-н Крафт гледаше на Том Брейди като на син, затова каза на Беличик:
"Ще прехвърлиш Джими Гарополо".
ТАЙНИ ПРИ ПРЕХВЪРЛЯНЕТО
Не съм го молил да го прави.
Просто казах на Бил, че никога вече няма да прехвърлят Брейди,
така че... изглеждаше малко странно.
Бил Беличик страдаше, след като прехвърлиха Гарополо.
Сякаш беше загубил най-добрия си приятел и куотърбек.
Усещаше се как празнината между Брейди и Беличик...
се разширява.
Още ли се срещате с Том и куотърбеците
всяка седмица, както е било...
в общи линии всяка година.
Постоянно се срещам с всички играчи.
Как бихте описали динамиката между вас и Том
относно служебните ви отношения?
Нещо промени ли се тази година?
Всяка година е различна.
Говорихме с много от играчите ветерани за сезон 2017.
Много от тях казаха, че това е бил най-трудният сезон за тях.
Защо според теб се получи така?
Не знам. Всяка година НФЛ предлага предизвикателен сезон.
Трябва тях да питаш защо са казали така.
През цялата година Том и Бил
бяха като родители, които се карат помежду си.
Винаги имаше напрежение.
Когато се стигнеше до отношенията между тях,
направо си стягах задника от нерви,
вървиш и стягаш задните бузи.
Такова бе усещането. И мислех, че само аз се чувствам така,
но питах и други хора.
Като играч в отбора онази година
усещах усилващото се напрежение.
Беше странно. Просто... Усещаше се.
Беше нещо, което усещаш
сред хората, в теб самия, сред отбора.
Беше година на предизвикателства.
Не просто заради случващото се зад кулисите,
зад стените,
но и заради случващото се в социално отношение из цялата страна.
Сякаш навсякъде имаше напрежение.
Гордеем се със страната си.
Уважаваме нашето знаме.
Не искате ли някой от хората в НФЛ,
ако някой прояви неуважение към символа ни,
да каже: "Разкарайте този кучи син от терена, той е уволнен.
Той е уволнен".
Когато Тръмп започна да се бърка в НФЛ,
бях ужасен. Президентът на САЩ нападаше група от предимно черни играчи,
които заставаха на едно коляно по време на химна.
Те протестираха мирно срещу неравенствата.
Мисля, че това е знак на неуважение към страната ни.
Препоръчвам им да се пробват в някоя друга страна, може да им хареса.
Нещата, които Тръмп каза, ме ядосаха.
Но все пак на нас гледаха като на отбор на Тръмп.
Тръмп бе приятел или се държеше приятелски с трима души от върха на организацията ни.
С Крафт бяха приятели.
Том имаше шапка в шкафчето си.
Бил му написа писмо.
Когато лицата на отбора
подкрепят индивидуално нещо, което няма нищо общо с отбора,
целият отбор страда и всички трябва да търпим.
Когато Тръмп ни нарече "кучи синове", в съблекалнята всички питаха:
"Какво ще правим по време на химна?"
ПЕЙТРИЪТС С/У ХЮСТЪН ТЕКСЪНС 24.09.2017
Отправяме се към терена и ще чуем националния химн.
Изправете се!
Позор. Трябва да се изправят.
Подкрепям думите на президента.
Ако не се изправяш за страната, уволнен си.
Беличик и Крафт трябва да направят нещо. Да ги уволнят.
Веднага усещаш влиянието. Чуваш освиркванията.
Ако повечето от феновете на "Пейтриътс" наистина мислят така,
значи не ни познават като играчи.
Хората, заради които идват и ликуват, заради които купуват екипи...
те не ни познават.
Всички започваме да работим изтощени. Трудно е.
Времето и мястото са уникални, ние извличаме максимума от това.
Навигираме в движение. И междувременно печелим.
Но когато играеш за "Пейтриътс",
всяка година ти се струва, че имаш възможност да спечелиш купата.
Всеки си казва:
"Да опитаме да спечелим купата".
Разбирате ли? "Свърши си работата."
Хора, трябва да си свършим работата.
Покривайте противника.
Направете каквото трябва.
"Свършете си работата."
От една страна, в това има нещо възхитително.
Това е идеята на Америка в умален мащаб.
Всички трябва да работим.
Но също така е много депресиращо.
Брейди очаква след центъра.
Бъркхед взима топката и се бори за нея.
Тъчдаун.
Още една победа.
Четиринадесет поред игри, докато са на път.
Просто побеждават.
Брейди. Гронковски за втория ярд.
Най-великият куотърбек. Най-ценният играч в лигата.
И го правят без усмивка.
Правят го, без да влагат много от своята личност.
Всяка седмица мачът е по-важен
и играем за повече.
Мачовете стават по-големи и ние подхождаме така.
Бизнес подход.
Студен подход.
Без никаква наслада.
Брейди е в енд зоната.
Отдръпва се за тъчдаун!
Лесен тъчдаун.
"Пейтриътс" отиват на директните мачове.
Дори когато стигаха до плейофите, не те канеха на празненството.
Празненство нямаше.
Свършете си работата. Отбелязвайте голове.
Брейди хвърля.
Тъчдаун, Амендола. - Беличик ликува.
Да, Беличик полудя.
Времето изтече
и "Пейтриътс" отиват пак на Супербоул.
Да не очаквахте нещо друго?
Накрая отборът бе обединен
от идеята,
че всичко това си струва,
ако победим.
Ю ЕС БАНК СТЕЙДИЪМ
Приятели, скрийте се от студа
в закрития стадион в центъра на Минеаполис.
Филаделфия срещу Нова Англия на 52-рия Супербоул.
А сега, шампионите на АФК,
"Ню Инглънд Пейтриътс".
Статистиката за "Пейтриътс",
пет победи на Супербоул, седем участия на Супербоул.
Две постоянни лица - треньорът Бил Беличик
и куотърбекът Том Брейди.
Беличик и Брейди
са най-успешното дуо в историята на НФЛ.
Но напоследък се вдигна суматоха около организацията на "Пейтриътс"
и тя сякаш не е утихнала.
Помня, че тръгвайки за мача, си казвах:
"Добре, годината беше дълга".
Година, в която може би сме си казвали:
"Може би не обичах достатъчно играта".
Но хъсът ни за купата не се е променил.
Крайната цел е тази, която винаги е била.
Да спечелим шампионата, победа на Супербоул.
Казаха ми, че само веднъж в живота мога да държа тази реч!
Но ние пак сме тук, приятели!
Като се приготвяхме за мача,
се опитвах да надъхам отбора, да повдигна духа, както винаги.
Ние доминираме днес, не утре.
"Доминираме" на три. Едно, две, три! - Доминираме!
Въобще не подозирахме, че ще видим
една от най-големите мистерии на всички времена при "Пейтриътс".
Малкълм Бътлър е много емоционален на крайната линия.
Много се разчувствах.
Чувствах, че не се отнасят подобаващо с мен,
защото разбрах чак преди началото на мача,
че няма да играя.
Успях да говоря с Бил Беличик
и го попитах защо Малкълм Бътлър не е титуляр,
защо Бътлър не играе като защитник, той каза:
"Взех решенията, които ни дават най-голям шанс за победа".
Ако преди мача ме питаха: "Липсата на Бътлър
ще помогне ли за победата?" Щях да кажа "не".
През онази година в 98% от времето
Малкълм беше на терена като защитник.
А три години по-рано, на 49-ия Супербоул,
той спаси играта.
Топката е хваната от Малкълм Бътлър!
Малкълм Бътлър, невероятно!
Като играчи всички уверено искахме
Малкълм да е на терена с нас, но не ние решаваме това.
В крайна сметка вярваме на треньора си.
Две седмици надъхване, както казваше великият Джон Мадън:
"Време е играта да започне".
Брейди започва атаката.
Голяма пролука, отляво.
Джеймс Уайт е в десетия ярд, стига до енд зоната.
Тъчдаун, "Пейтриътс".
Да действаме!
Отбелязахме
и казах на Бил: "Мисля, че не могат да ни спрат".
Но с напредване на времето
ми се струваше, че нещата са извън контрол.
Ще направят снап,
Трей Бъртън подава... Хваната е, тъчдаун!
Еха!
Те отбелязват...
Брейди. Хваща!
Гронковски и тъчдаун.
Ние пак отбелязваме.
И двата отбора трупат много точки и ярдове
и си казваме: "Леле,
ще спечели този, който отбележи последен ли?"
Пасът стига до 23-ия ярд.
Аголор се измъква и бележи първи даун.
Защитата на "Ню Инглънд Пейтриътс"
наистина не смогва на темпото.
Бътлър все още е на скамейката, не е изпълнил и един снап.
Виждах как върви играта и си казах:
"Имаме нужда от него.
Дали може да се включи, за да спаси положението?"
Блаунт е подлъган.
Фоулс стреля. Хваната, първи даун.
Проклятие!
Защитата им издишаше.
Но Бил не го включваше в играта.
Не можеше да е заради представянето му.
Той на практика изпълни всеки снап в сезона.
Запитах се: "Какво става?"
Защо Бътлър седеше отстрани?
И до днес нямам никаква информация по този въпрос.
Говорил съм с треньори, с други играчи,
никой от тях не знае какво е станало или защо е станало.
Хората все още ме питат: "Защо не игра на Супербоул?"
Казвам: "Не знам, треньорът го реши".
Но аз наистина не знам.
Наистина.
Остави ме да гледам как отборът страда,
докато знам, че мога да им помогна...
Не изпълних и един пас.
Нито един.
Пасът стига енд зоната и...
Да, тъчдаун!
Бил Беличик гледа как защитата му бива разнищвана.
През сезон 2017
Малкълм Бътлър изпълни 98% от снаповете.
Защо беше на терена само за една техника по време на Супербоул?
Мат, вече сме говорили за това.
Аз не съм те питал.
Доколкото знам
е имало нещо лично
между Бил и Малкълм, което не е било свързано с футбола.
Момчета, вършете си работата. Разчитайте сигналите ни по време на игра.
Да си свършим работата!
Винаги съм смятал, че всяко решение на Бил
е в най-добър интерес за отбора,
а емоциите са оставени настрана.
Но в случая с Малкълм той направи точно обратното.
Разликата е една точка. Времето тече.
"Филаделфия Ийгълс" се опитват да спечелят важния мач.
Топката е хваната в средата и е в енд зоната!
Край!
"Ийгълс" победиха "Ню Инглънд Пейтриътс"!
Конфетите политат
и цветът е зелен.
Помня, че си тръгнах много объркан от терена онази вечер.
Това беше най-важният мач в живота ни към момента,
а Малкълм не беше на терена.
Това продължава да ме вбесява и днес.
Скъсахме си задниците.
Том надхвърли 500 ярда при подаване,
това никога не беше постигано на Супербоул.
Буквално си рискувахме телата,
рискувахме си главите, приятелите, семействата, съотборниците,
а да не получим обяснение...
Почувствах се сякаш сме измамени, наистина, и не...
Не се притеснявам да го кажа.
Като загубихме от "Ийгълс",
си казах: "Дотук бях". Много от момчетата
под душовете след мача казваха: "Пич, радвам се, че сезонът свърши.
Напускам".
След онзи Супербоул...
Друг път не бях долавяла по-ужасено
и унило чувство
като в съблекалните.
Беше ясно, че Беличик може би губеше отбора
и че няколко недоволни играчи
щяха да напуснат след сезона,
включително Малкълм Бътлър.
Пусна публикация в социалните мрежи, в която се сбогуваше, и...
Брейди я коментира с доста обич.
ОБИЧАМ ТЕ, МАЛКЪЛМ. СЪОТБОРНИК И ПРИЯТЕЛ.
Доста съчувстваше
на положението на Малкълм, каквото и да бе то.
Дани Амендола, който играеше активно и е ресивър,
с когото Брейди имаше добри отношения, също напусна.
Тогава Гронковски коментира
под публикация на Дани Амендола, като написа:
"Бъди свободен, бъди щастлив".
Сякаш се надигаше бунт!
ТОМ БРЕЙДИ: ДОБРЕ КАЗАНО, ГРОНКОВСКИ!
Беше като укор срещу треньор Беличик,
защото сякаш не можехме да сме тези,
които наистина сме искали да сме, през цялата година с "Пейтриътс".
Давай!
Беше странно. Футболът е достатъчно стресиращ.
Защо да добавяме още стрес, след като правим всичко възможно?
Абсолютно ненужно е.
3 ДНИ СЛЕД 52-РИЯ СУПЕРБОУЛ
Момчета?
И така... Как се чувстваш?
Чувствам се...
Сложен въпрос.
Отдаваш много.
Отдадох тялото си, всичко, всяка частица енергия в продължение на 18 години.
И се питаш: "Защо правим това?
Защо правим това? За кого го правим?
Защо го правим?"
Трябва да имаш отговори на тези въпроси
и те трябва да са убедителни.
Ако загубиш своята убеденост, трябва да се занимаваш с нещо друго.
В онзи момент...
мисля, че Томи не беше себе си.
През годините той направи много саможертви, за да бъде с нас.
Мисля, че той се чувстваше недооценен.
Осъзнах, че наближаваме края
и се опитвах да спася положението, доколкото мога.
Превод: Димитър Златинов