Da Bill Russell nije osvojio sva ta prvenstva,
bi li itko govorio o Boston Celticsima? Ne.
Šališ se? Nema govora.
Bio je najveći i najdominantniji pobjednik
u košarkaškoj povijesti.
Znate li što ima? Više prstenova nego prstiju.
Jedanaest prstenova. Tko to može nadmašiti?
Više nećemo vidjeti takvog pobjednika.
Pobijedio bi samog Boga. On je Veliki prasak.
Osvojio je 11 prvenstava, dva kao igrač-trener.
Pet puta izabran je za najkorisnijeg igrača u NBA-u.
Ostavština Billa Russella, pionira ove igre.
Stvorio je najsjajniju američku sportsku dinastiju ikada.
Svi u ligi, kad pomisle na Billa Russella,
pomisle na pobjedu.
Mogao je pobijediti bez ijednog koša. Nitko drugi.
Najpametniji je igrač koji je ikad igrao košarku.
Bill je terorizirao svakoga tko je pokušao doći pod koš i zabiti.
Zbog Russella, ne volim zeleno, ne volim bostonsku juhu od školjaka,
ne volim ništa vezano uz Boston.
Svaka ekipa i svaki igrač u ligi pokušali su srušiti dinastiju.
Samo je jedan došao blizu.
Bio je to sjajan dvoboj i sjajan sraz.
To su bila dva mitska stvorenja, kao veliki titani u borbi za prsten.
Bile su to epske borbe i to smo dolazili gledati.
Chamberlain ga je nadvisio, dominirao je nad svim igračima
na koje je naišao.
Ali nije imao brojeve koji su bitni, a to je donosilo naslov prvaka.
Ove godine, orden slobode pokazuje one najbolje među nama
i one kakvi želimo postati.
Više od ikojeg sportaša svoga doba,
Bill Russell definirao je riječ „pobjednik”.
Bill Russell osoba je koja je ustala
za prava i dostojanstvo svih ljudi.
Hodao je uz Kinga.
Stajao je uz Alija.
Omogućio je uspjeh mnogih koji su došli poslije.
Dobro je što vođe vode primjerom.
Promijenio je mnoga pravila i srušio mnoge barijere.
Bill se borio za nešto puno veće,
da ima uvjete ravnopravne
bijeloj Americi.
BILL RUSSELL: NBA LEGENDA
31 SRPNJA 2022.
Ranije danas objavljeno je
da je košarkaška legenda Boston Celticsa, Bill Russell, umro u 88. godini.
Ali večeras ga pamtimo kao sportaša i aktivistu.
Billova djelovanja na parketu i van njega
oblikovale su generacije igrača nabolje
i zauvijek smo mu zahvalni.
Kod kipa smo koji je otkriven 2013.
Ljudi su danas zastali i dijelili priče,
pomagali oslikati sliku Russellova utjecaja.
BILL RUSSELL - 10 000 KOŠEVA 12. PROSINCA 1964.
Kad je Bill umro, nisam mogao vjerovati.
Ali prisjetio sam se svih sjajnih stvari koje je u životu učinio
i svih njegovih doprinosa čovječanstvu.
O tome se radilo.
Sedam mjeseci prije smrti,
Russell je na dražbi prodao svoju kolekciju suvenira.
To je bio dio njegove osobne kolekcije,
uključujući prstenove prvaka, trofeje za najkorisnijeg igrača i dresove.
Dio zarade ići će Russellovoj zakladi MENTOR,
organizaciji posvećenoj njegovom životnom nastojanju
da osigura priliku svim mladima.
Htio bih imati dio te kolekcije. Prema meni je uvijek bio sjajan.
On je…
Nitko nije učinio toliko za građanska prava u ovoj državi.
5 IGRAČA ODBILO IGRATI NAKON SEGREGACIJE
Nitko neće ponuditi više od mene za 11 njegovih prstenova.
Vjerojatno bih htio rukopis neke njegove knjige.
Možda originalnu radnu verziju knjige Second Wind.
I to bi bilo posebno.
950 000, kupac s Interneta.
Posljednji poziv.
Prodano za 950 000 kupcu s Interneta.
CELTICSI - DOBRO DOŠLI U BOSTON
Košarkaška utakmica počinje i završava satom.
Kao i košarkaška karijera.
Izvan utakmica, ne pronalazite često korisne referentne točke
koje vam govore gdje nešto počinje i završava.
To obično ovisi o vašem polazištu
i vašoj perspektivi.
DOBRO DOŠLI U BOSTON
U prosincu 1956., Bill i Rose Russell sletjeli su u zračnu luku u Bostonu.
Bili su u braku manje od dva tjedna.
Do prelaska u Celticse, nikad nisam bio u Bostonu,
dok nisam stigao ovdje da potpišem za njih.
Bill je bio državni prvak na koledžu i osvajač zlatne olimpijske medalje.
Navijači Celticsa nadali su se da će im Bill donijeti naslov prvaka.
Imao sam 22 godine i još se nisam počeo brijati.
Imao sam ovakvu kozju bradicu, kako to nazivamo.
Na prvoj konferenciji za tisak, pitali su me
kad ću obrijati bradu.
Nisam razmišljao o tome. Rekoh: „Slušajte.
Kad Celticsi prvi put osvoje prvenstvo, obrijat ću se.”
„RUSSELLOV PRVI POSAO: OSVOJITI POVJERENJE CELTICSA!” - AUERBACH
Mislili su da će nakon Olimpijade biti u sjajnoj formi, ali nije.
Rekao je: „Nisam znao da će profesionalni sport biti takav. Teško je.”
Propustio je prvu trećinu sezone i bio je van forme.
Mjesec dana nije dodirnuo košarkašku loptu.
Došao sam u ligu i nisam bio siguran kao strijelac.
Moji su klevetnici rekli da neću uspjeti kao profić
jer sam loše gađao s udaljenosti veće od metra.
Naravno, jedino što sam htio bilo je stajati daleko od koša i gađati.
Promašio sam gotovo sve. Ljudi su odmahivali
i govorili: „Vidiš što mislim? Ne zna igrati.”
Bostonski tisak preispitivao je Russellovu korist za ekipu
i uspoređivao njegovu izvedbu s drugim novakom,
trostrukim vodećim strijelcem Holy Crossa, Tommyjem Heinsohnom.
Novinari nisu znali kakav je Russell.
Ljudi nisu mislili da će Russell biti neki faktor u NBA-u.
Znao je izvesti polaganje od table. U ofenzivi je bio tako nesposoban
da niste mogli zamisliti kako bi on koristio nekom klubu.
RUSSELL NIJE POMOGAO CELTICSIMA
Na gostovanjima nije bilo predaha za Russella.
Kiel Auditorium bio je krcat te noći u prosincu 1956.
Bob Pettit iz Hawksa i ja skočili smo za loptom.
„Crnjo!” „Vrati se u Afriku, babune!”
„Pazi, Pettit, zaprljat ćeš se čokoladom.”
Znalo se na koga su navijači vikali.
Bio sam jedini crni sportaš na terenu.
Nakon pet utakmica, ozbiljno sam sumnjao u svoje mogućnosti.
Došao sam kući i rekao Rose: „Bolje da se spakiramo,
nećemo dugo biti ovdje.”
Russell se iz Bay Area preselio u Boston.
Išao je u srednju školu u Oaklandu
i na sveučilište u San Franciscu.
To je bio jedini koledž koji mu je ponudio školarinu.
Za nas u Oaklandu, San Francisco bio je egzotična zemlja.
Bay Bridge spajao je tako širok kulturni jaz
da su dvije strane imale jezičnu barijeru.
Šalio sam se da nisam znao da se riječ „mater” može koristiti sama,
dok nisam stigao u San Francisco.
Odmah sam se našao u moru bijelaca.
Ušao sam u sobu za rekreaciju i neki brucoš je rekao:
„Hej, momče, kako te zovu?”
Rekoh: „William Russell.” Rekao je: „Dat ću ti nadimak.”
Rekoh: „Onda ću te nokautirati.”
Na sveučilištu je bilo možda još pet crnih studenata,
to je sve.
Moj cimer bio je tip po imenu K. C. Jones.
Bill i K. C. zbližili su se zbog košarke.
Pomagali su si izvan terena.
Nas dvojica nismo imali puno odjeće na koledžu.
Zarađivao sam 30 dolara mjesečno.
Kosio sam travu ili što već. Russell nije imao ništa.
Posuđivali smo si gaće.
Dobro? To je bilo jedino što nam je obojici pristajalo.
Russell se odlučio okušati u drugom sportu.
Tijekom ljeta, odlučio sam ići na trčanje.
Zapravo, odlučio sam iz dva razloga.
Sveučilišni sportaši dobivali su trenirku na kopčanje.
Trebala mi je.
A drugo, volim trčati i skakati.
Odlučio je ići trčati iz zabave,
a tek je počeo skakati uvis. Imao je čudnu formu,
skakao je prvo licem preko šipke.
Činio je to drukčije od svih.
Vratio se pedesetak metara, krenuo polako i ubrzavao,
a zatim krenuo 100 na sat i skočio.
Skakao je preko dva metra.
Od samog početka bio je svjetski skakač uvis.
Kad je pokušao prenijeti tu srčanost
na košarkaški teren, njegovi treneri to nisu trpjeli.
Igrali smo u Cal-Berkeleyju, a centar im je bio najbolji američki centar.
Blokirao sam mu prvih pet šutova.
Nitko u dvorani nije vidio tako nešto.
Pozvali su minutu odmora i okupili smo se,
a trener je rekao: „Ne možeš tako igrati obranu.
Dobar obrambeni igrač nikad ne skače.
Ti skačeš da blokiraš.” Ne mogu tako igrati.
Vratio sam se i pokušao,
a tip je imao tri polaganja zaredom.
Nastavio sam igrati po svom.
Russell, 208 cm, skida je samo tako.
Bill Russell doslovno je izumio modernu defenzivnu košarku.
Promijenio je igru iz horizontalne,
kakvu su većinom igrali bijelci, u igru kakvu poznajemo danas.
Ono što je Bill činio, a što se vidi,
nije je udario da osramoti tipa.
Zadržao ju je u igri jer se to računa kao skok.
Napadači su vani, obrana je unutra.
Kad bi uspješno skočio, neki njegov suigrač
brže bi došao do lopte. To je vodilo do brzih kontri.
Njegov predosjećaj bio je nečuven.
Skočio bi da blokira šut.
Ili ga je blokirao
ili vas je natjerao na težak šut
ili šut bez ravnoteže ili šut koji ne možete pogoditi.
Zbog Russellove obrane, USF Donsi bili su nepobjedivi.
Šutira. Bogme pogađa.
Donsi pobjeđuju.
Donsi Bila Russella pobijedili su u 55 utakmica zaredom
i dvaput zaredom osvojili NCAA prvenstvo.
Bill Russell proglašen je najkorisnijim igračem.
Uživao sam gledati ga
kako zastrašuje ekipe na koledžima.
Ta je ekipa pobjeđivala samo zbog njega.
Ali nagrade i to što je trebalo ići njemu,
nije išlo.
Na trećoj godini faksa, imao sam prosjek od 20 koševa i 20 skokova po utakmici.
Imao sam barem 15 blokada po utakmici.
Bio sam najkorisniji igrač prvenstva.
Otišao sam kući, na domjenak u Sjevernu Kaliforniju
i odabrali su nekog drugog za igrača godine.
Bilo je pozitivno to što je imao plavu kosu.
Znali su da je to nezgodno.
Rekli su treneru da mi kaže: „Ustani i reci nešto.
Čestitaj malom i reci da se nadaš da ćeš pobijediti sljedeće godine.”
Rekoh: „Neću.”
Bilo je fenomenalno dvaput zaredom osvojiti naslov prvaka.
Ali mislim da se ljudima nije svidjelo to
što su u San Franciscu tri crnca bila u startnoj petorci.
Išli su posvuda, a nisu im dopuštali
da se prijave u hotele i da jedu u restoranima.
Dogodilo se to da sam izašao iz hotela
i otišao u restoran niz ulicu.
Rekao sam: „Dajte mi nešto za jesti.”
Rekao je da može, ali da moram jesti u kuhinji.
Odbio sam, vratio sam se u hotel i otišao spavati.
Godine 1955., dogodile su se dvije stvari koje su mi ostale u sjećanju.
Dva su bijelca ubila 14-godišnjaka po imenu Emmett Till
jer je navodno uvrijedio bjelkinju.
Njegova je majka inzistirala na otvorenom lijesu
da svijet vidi brutalnost počinjenu prema njezinom sinu.
Iste je godine, Rosa Parks, crna krojačica,
uhićena jer je odbila prepustiti mjesto bijelcu
u autobusu u Montgomeryju u Alabami.
Više to nisam mogla trpjeti.
Bilo mi je dosta i to je doista bio kraj.
Biti crnac tinejdžer u '50-ima
bilo je izuzetno teško.
Ali ipak,
sve to stavite na stranu
i izađete na parket i imate sjajan nastup.
Odlučio sam postati sjajan košarkaš.
Sve se iz mene slijevalo u tu odluku.
Sav bijes i čuđenje udružilo se s jednim ciljem.
Russell je odrastao na segregacijskom jugu.
Bio je dijete u '30-ima u Monroeu u Louisiani.
Na segregacijskom jugu oduzimali su prava crncima,
oduzimali su im pravo glasa, odvajali su prostore za njih,
a to je uključivalo nasilje pa i linčovanje.
Segregacija je naglašavala
da su Afroamerikanci građani drugog reda.
Svjestan sam toga da sam živio u potpuno segregacijskom mjestu.
Sjetim se da mi je život, posebno kad sam bio mlad,
bio vrlo zaštićen.
Roditelji su se uvijek brinuli da se klonim opasnosti.
Otac je iz prve ruke iskusio ropstvo.
Udaljen je za jednu generaciju.
Članovi obitelji bili su robovi.
Ropstvo je vrhunski oblik nepoštovanja
pa se njegov otac pobrinuo da se on nikad ne osjeća
kao rob.
Bilo mu je vrlo važno
živjeti dostojanstveno,
tako da se njegova djeca ponose njime.
Otac je radio u tvornici i zatražio je povišicu.
Šef je rekao: „Ne možemo, Charlie.
Da ti dam povišicu, zarađivao bi kao bijelci,
a vama ne mogu plaćati kao bijelcima.”
Nazvao je mog oca pogrdnom riječi.
Kao da je to… nebitno.
Otac je te noći bio kod kuće
i glasno je rekao:
„Morat ću otići odavde, jer ako ostanem,
ili ću ja ubiti jednog od njih ili će oni ubiti mene.”
Odselili smo se kad sam imao devet godina.
Otišli smo u Kaliforniju.
Upamtite, radi se o devetogodišnjaku.
Nije mogao zamisliti veću pustolovinu.
Ukrcao sam se na vlak.
Idete nekamo, a nemate pojma kako će vam biti.
Preseljenje je za mog brata i mene bio šok.
Dotad nismo puno putovali.
Sjedio sam pored majke u odjeljku za obojene
sve do St. Louisa.
Tada smo, po prvi put u životu,
mogli sjediti bilo gdje.
Preseljenje Russellovih bio je dio Velike migracije
američkih crnaca koji su napustili segregacijski jug
u potrazi za boljim životom tijekom Drugog svjetskog rata.
Bill kaže da su u Kaliforniju došli kao imigranti
jer su došli iz druge države
i morali su naučiti običaje nove države,
gdje ste mogli piti iz iste fontane
i sjediti gdje ste htjeli u autobusu.
Otac i majka radili su na brodogradilištu.
Škole su bile integrirane, a to je bila velika promjena.
Nisam ni čuo za košarku. Nisam znao da postoji.
Klinci su nabavili tablu i koš,
ne znam odakle. Sigurno to nisu kupili.
Vidio sam kako igraju košarku.
Pridružio sam se. Nije mi išlo.
Kad je Bill stigao u Oakland, šetao je s mamom pored neke zgrade.
Bill je rekao da je izgledala smiješno.
Rekla je: „Često ćeš biti ovdje.”
Pitao ju je kako to misli. Pokazala mu je knjižnicu.
U Louisiani nisu imali pristup knjižnici.
Crnci nisu trebali čitati.
Išao bih čitati u knjižnicu. Čitao sam neku povijesnu knjigu.
U jednom je ulomku pisalo:
„Robovima u Americi bilo je bolje nego kad su bili slobodni,
tamo odakle su došli.”
To me zapanjilo.
Imao sam deset godina i pomislio: „To nije moguće.”
Svaka osoba na ovom planetu želi biti slobodna.
Imao sam svoj privatni svijet, a ono najvrednije
bila je iskaznica za knjižnicu u Oaklandu.
Išao sam gotovo svaki dan.
Gledao sam reprodukcije slika i uzimao ih kući.
Kopije Da Vincija i Michelangela.
Te su me slike očarale.
Satima sam proučavao Michelangela i pokušavao upamtiti svaki detalj.
Prošli su tjedni prije nego što sam mogao zatvoriti oči
i rekreirati sve prema onome što sam vidio na reprodukciji.
Zatim bih se pripremio za težak ispit
i nacrtao sliku po sjećanju.
Rezultat me uvijek frustrirao.
Škola je tek počela u jesen 1946.,
kad sam jednog dana saznao da je majka otišla u bolnicu.
Rekli su da ima gripu, da nije ozbiljno.
Posjećivali smo je dva tjedna i smijala bi se,
govorila je kako je zbunila doktore.
Nakon jednog posjeta, g. Charlie nas je probudio iz dubokog sna
i rekao: „Majka vam je večeras umrla.”
Imao sam 12 godina i ona je umrla.
Kad mu je majka umrla, u to doba
bilo je prirodno da tete
uzmu i odgajaju djecu.
Otac je rekao: „Ne, vodim ih sa sobom.”
Kao prvo, obećao je njihovoj majci. Kao drugo,
nije htio dopustiti da netko drugi odgaja njegovu djecu.
Ali to je bilo teško razdoblje za Billa.
Nisam bio ista osoba. Postao sam samotnjak i introvert.
Sputavale su me ozbiljne sumnje
da bih bez majke išta mogao ostvariti.
Svi koje sam susreo smatrali su da sa mnom nešto nije u redu.
Još gore, složio sam se s njima.
Bio sam nespretan u svemu.
Kad sam došao u srednju školu, imali smo „razrednu ligu”
i svaki bi razred igrao 15-minutnu utakmicu tijekom velikog odmora,
a ja sam bio zamjena u svom razredu.
Mislim da nitko nije znao kakav će igrač postati.
Mislim da ni on to nije znao.
Bio je blagoslovljen fizičkim atributima, ali nije shvaćao čime raspolaže
i kako to iskoristiti.
Izbacili su me iz školske momčadi u trećem srednje.
Trener, koji je bio moj učitelj
u srednjoj, rekao mi je: „Dobro da su te izbacili
jer danas možeš na probu za sveučilište.
Trener George Powles vidio je potencijal u Billovoj igri, još prije Billa.
Sjećam se da sam rekao Billu
da tijekom ljeta što više igra košarku
jer će sljedeće godine postati prvi centar,
počevši u listopadu.
Rekao je: „Možda bih mogao igrati za momački klub.”
OAKLANDSKI MOMAČKI KLUB
Dao sam mu srebrni dolar,
i to je zasigurno najbolje uloženi dolar
jer za dolar upao u taj momački klub
i cijelo vrijeme igrao košarku.
Igra je postala ozbiljna dok sam bio maturant.
Na pola sezone, počeo sam primjećivati stvari.
Na košarkaškom sam parketu mogao raditi ono
što nisam mogao raditi sa slikama.
Sjedio sam zatvorenih očiju i promatrao napade u svom umu.
Bio sam u vlastitom košarkaškom laboratoriju
i stvarao si nacrte.
Blokirao sam puno šutova.
Bilo je zabavno izvršiti neke dizajne koje sam izmislio.
Obično bih uspio isprve.
Za mene je to bilo kao da sam zalijepio Michelangelovo djelo na platno.
Rekao bih sam sebi: „Uspio sam!”
Fora je razmišljati o tome, jer bi samo jednom vidio napad
i zamišljao ga više puta
prije nego što ga je isprobao,
a to mu je postalo urođeno prije nego što se potrudio.
Russell je defenzivne dizajne pretvorio u nacrte za prvenstva koledža,
pa ih je prikazao na svjetskoj pozornici
s američkom olimpijskom momčadi 1956.
Evo pravog američkog sportaša.
Sezona bez poraza, a sad je odabran za olimpijsku momčad.
Veselite li se odlasku na Olimpijadu?
Veselim se tome otkad znam za sebe.
OLIMPIJSKE IGRE 1956. MELBOURNE, AUSTRALIJA
Tada je olimpijski pokret naglašavao natjecanje.
Nije bilo bitno odakle je sportaš.
Russellova dinamična obrana vodila je Amerikance do zlatne medalje
u pobjedi na Sovjetima.
Osvojiti zlato vrlo je uzbudljivo,
jer na jedan trenutak
znate da ste najbolji na planetu.
I možete se ponositi time.
S dva naslova prvaka koledža i zlatnom medaljom,
Bill je bio spreman za profiće.
Ljudi to sad ne shvaćaju, ali u NBA-u su igrali gotovo samo bijelci.
Ako pogledate stare slike, bila je to većinom liga bijelaca.
Nepisano pravilo bilo je da imaju jednog crnog igrača.
Kako je liga napredovala, mogli ste imati dvojicu crnaca.
Ionako su morali dijeliti sobu, ali ne više od toga.
Prvi crni igrač izabran u NBA-u
bio je Chuck Cooper iz Duquesnea,
a tu je odluku donio trener Boston Celticsa, Red Auerbach.
Auerbacha nije zanimala rasa.
Znao je da je bitno pobijediti
i da mora donijeti potrebne odluke da pobijedi u utakmicama.
To je značilo sastaviti pravu ekipu s najboljim igračima.
Boston Celtics su u '50-ima pobjeđivali, ali bez naslova.
Bili su dobri napadački,
s igračima poput Billa Sharmana i Boba Cousyja,
vodećeg obrambenog dvojca u '50-ima,
ali to se nije odražavalo na prvenstvo.
Bob Cousy bio je jedna od prvih NBA superzvijezda.
Da ste zaustavili nekoga na ulici u '50-ima,
i da ste mu rekli: „Navedite nekog košarkaša”,
većina bi navela Boba Cousyja.
Cousy prolazi blok, šut je senzacionalan.
Mogao sam učiniti neke netipične stvari,
i valjda sam imao maštu da to dopunim,
da činim stvari koje nije činio nitko drugi.
Zvali su me G. Košarka, „Houdini parketa”.
Celticsi su imali strašan napad,
ali ekipa je igrala slabu obranu i mučila se sa skokovima.
Posjed je bio ključan.
Ako imate skokove,
možete pokrenuti bilo kakav napad.
Arnold mi je došao godinu dana prije, jedini put da je to učinio.
Rekao je da u Kaliforniji ima neki tip i ako ga dobijemo,
to će biti odgovor na sve naše probleme.
Nije bilo upitno da trebamo Billa Russella.
Imao je sjajne reakcije, sjajne reflekse
i dugačke ruke. To je bilo sjajno.
Nije ga bilo jednostavno dobiti.
Prvi izbor na draftu imali su Rochester Royals.
Celticsi su imali sedmi izbor
pa je Red isposlovao drugo mjesto.
Ali nije bio gotov.
Red Auerbach uvijek je tražio priliku da dobije ono što želi.
Obratio se vlasniku Celticsa, Walteru Brownu,
koji je bio veliki dioničar Ice Capadesa,
strašno popularnom obliku zabave
koji su mogli rasprodati bilo koju dvoranu.
Walter Brown, uz Reda Auerbacha, obratio se vlasniku Rochester Royalsa,
i rekao mu: „Slušajte.
Ice Capades će vam održati koliko god želite nastupa,
ako ne odaberete Billa Russella kao prvog na draftu.”
Bill Russell je zamijenjen za Ice Capades.
Za to je zaslužan Red Auerbach.
Red je uspio dobiti Russella,
ali dok se novak trudio opravdati očekivanja
i sam se počeo pitati kako se uklapa u momčad.
Sve do jednog sastanka s Redom.
Rekao je: „Dođi ranije na utakmicu, želim razgovarati.”
Sjedili smo u Boston Gardenu,
dok je ekipa slagala parket i postavljala koševe,
i rekao je: „Želim ti nešto reći.
Ne zanima me koliko ćeš koševa postići.
Pomogni nam da pobijedimo.”
Rekoh: „Plaću će ti odrediti ova dva oka.
Ne da moraš odustati od šuta,
ali ne zamaraj se statistikama.
Samo se pobrini da pobijedimo.”
Tako stoje stvari.
Tako je popustio velik pritisak
među nama, a nakon toga,
Red je počeo shvaćati kako mogu utjecati
sa skokovima i obranom.
U tranzicijskoj igri, morate imati nekoga da kontrolira skokove u obrani,
da efektivno skače, a to je Russ činio.
Ključ za brzi kontranapad je skok u obrani i brzo dodavanje.
Kad je lopta u zraku, smjestio bih se s jedne strane,
s najbliže strane, čekajući njegovo dodavanje
da otrčim niz teren i počnem s brzim kontranapadom.
Znao sam da ću u skoku osvojiti svaku loptu.
Druga ekipa bi šutirala.
Dok strijelac nije doskočio, mi smo imali polaganje s druge strane.
Zadatak su mu bili skokovi, blokade, odbijanje dodavanja
i preokretanje toga u drugom smjeru
da ostali momci požure u napad
kao nadolazeća plima.
Bobe, sigurno je sjajno
kad si najbolji košarkaš današnjice,
a imaš tipa koji može doći do lopte. Kakav je to osjećaj?
Naravno, većina ljubitelja košarke
koji gledaju Celticse znaju se naš napad
temelji na brzoj kontri
i nismo imali nekoga tko bi nam to omogućio.
Ni u ovom trenutku, što se tiče skokova, dodavanja, obrane,
nema sumnje u to koliko je Russell nadmoćan.
SENZACIONALNO! GIGANTSKI!
Sve to dugujem svojoj ženi.
Znao sam se zapitati, ali Rose nije. Nije prestala razgovarati sa mnom.
Nakon treninga, čak i nakon pauza na treningu,
ohrabrivala me.
Činila je to nakon domaćih utakmica.
Nije mogla samo kad smo bili na gostovanjima.
Nedostajala mi je njezina potpora.
Kad sam oženio Rose 1956., imao sam 22 godine, tek sam stigao s Olimpijade
i nisam imao pojma što radim.
Znao sam da me Rose prihvaća i da joj je stalo do mene,
izvan košarke, što mi je bilo veliko otkriće.
Celticsi su završili na vrhu Istočne divizije
po prvi put u povijesti.
Za naslov prvaka borili su se protiv St. Louis Hawksa.
CELTICSI PROTIV HAWKSA NA OTVORENJU DOIGRAVANJA
U Bostonu je puna dvorana gledala borbu za NBA naslov
između St. Louis Hawksa i Boston Celticsa.
Russell igra pivota.
To su bili sjajni dvoboji.
Bill Russell… što je bilo teže, igrao je bolje.
Pokušao sam četiri polaganja. Blokirao je prva dva,
a ja sam promašio sljedeća dva.
Serija i Russellova prva godina,
svela se na završne minute sedme utakmice.
Pred kraj utakmice, bilo je izjednačeno.
Russell zdesna na lijevo i polaganje. Više nije izjednačeno!
Macauley ima loptu na vrhu linije za tricu.
Dodaje Pettitu, ali faulira ga Russell.
Imat će slobodna bacanja i priliku za izjednačenje.
Spreman je. Čučanj, šut. Oko obruča i unutra!
Na toj sam utakmici vidio dvije najbolje akcije.
Prva je bila Russellova.
Izjednačena utakmica, vrijeme istječe,
a Celticsi imaju napad. Cousy slijeva.
Cousy mu je dodao loptu, morao ju je uhvatiti i ubaciti,
sve u istom pokretu. Nije uspio dati koš.
Nije dobro! Martin u skoku. Martin ide sredinom terena.
St. Louis ima loptu
i dolazi do igrača koji je nakon driblinga,
krenuo na polaganje za pobjedu.
Taj Coleman bio je ispred svih.
Jack Coleman kreće i u napadu je više igrača.
Spustio sam glavu i dao sve od sebe.
Bill Russell se približava.
Russell je prozujao pored mene.
Polaganje i Russellova blokada! Kakva akcija Billa Russella!
Prešli bi u vodstvo tri ili četiri sekunde prije kraja.
Dobro, sad je 113-113 nakon jednog produžetka…
Alex Hannum imao je sljedeću sjajnu akciju,
sekundu prije kraja, zatražili su minutu odmora.
Jim Loscutoff pogađa.
Celticsi vode za dva koša, ali Hawksi imaju vremena za šut.
Hawksi su se okupili oko igrača-trenera Alexa Hannuma.
Hannum je rekao: „Bacit ću loptu preko cijelog terena.
Pogodit ću tablu. Pettit, ti je uhvati i ubaci. Pogodi to.”
Savršeno je bacio loptu.
Nije se ni spustila. Uhvatio ju je i odmah šutirao.
Upalilo je. Samo što nisam pogodio.
I utakmica je tako završila!
Celticsi su osvojili prvi naslov prvaka.
I meni je ovo prvi naslov koji sam obznanio.
Bili smo sretni, prvi naslov prvaka.
Red Soxi nisu ga godinama osvojili, kao ni Bruinsi,
a Patriotsi tada nisu postojali.
Nakon utakmice,
Red je rekao: „Idemo obrijati bradu.”
Zaboravio sam na to do svlačionice,
a trener je donio britvu i kremu za brijanje.
Te sam noći doista postao dio momčadi.
CELTICSI POBIJEDILI 125 - 123
CELTICSIMA IDE PRVI NBA NASLOV
Nakon pobjedničke prve godine,
Bill i Rose su odlučili da je možda sigurno trajno se nastaniti u Bostonu.
Kupili su kuću u Readingu.
Reading je predgrađe, relativno građanske klase, konzervativan.
Russell je živio u Readingu tijekom karijere u Celticsima,
ali ondje se nikad nije osjećao dobrodošlim.
Navodno su ga gnjavili neki članovi mjesnog stanovništva.
Znali su ga slijediti po gradu
ili bi mu prevrtali kante za smeće.
Kad sam se preselila u Reading,
bili smo prva crnačka obitelj u gradu.
Kad god bi tata otišao iz grada,
„rakuni” bi prevrtali kante za smeće.
Ujutro bi po cijelom dvorištu bilo smeća.
Tata je rekao policiji: „Kad odem iz grada,
netko mi gnjavi ženu i prevrće nam kante za smeće.”
Rekli su: „Ne možemo vam pomoći oko 'rakuna'.”
Zatražio sam od vlade
dozvolu za nošenje oružja.
Odjednom se „rakuni” više nisu vraćali.
Boston je trebao biti rasno liberalni grad.
Imao je reputaciju iz 19. stoljeća kao „američka Atena”.
Ali Russell je upoznao provincijalnu kulturu
gdje mnogi bijelci radničke klase nisu odobravali crnce.
Boston je bio
najmanje
liberalan grad u NBA-u kad sam stigao.
Nije mu trebao Boston za rasizam.
To je bila Amerika '50-ih.
…ne želimo integraciju!
Ne želimo integraciju!
NEKA NAŠE BIJELE ŠKOLE OSTANU BIJELE
Russell je pokušao pronaći utjehu od nasilnih rasnih problema,
ne samo igrajući košarku, već i stalnim pobjeđivanjem.
CELTICSI DO TREĆE ZAREDOM, PROTIV PHILADELPHIJE 106-92
CELTICSI PREGAZILI N. Y.
Celticsi su promarširali kroz sezonu 1957.-1958.
i pretvorili su Russellovih 22 skoka po utakmici u lake koševe.
Izgledalo je da su spremni za novi naslov.
CELTICSI FAVORITI PROTIV HAWKSA POČINJE BORBA ZA NASLOV
Bok, obožavatelji košarke. Ovdje Johnny Most.
Dobro došli na doigravanje 1958.
između Hawksa i Celticsa.
U drugom poluvremenu treće utakmice, s istim omjerom,
Russell je skočio na blok i krivo je pao.
Popucale su mu tetive i okrhnuo je kost u gležnju.
Nismo htjeli Billu ništa loše,
ali nismo bili nesretni što je uganuo gležanj.
Imao sam teško uganuće i nisam mogao igrati na nekoliko utakmica.
Russell se vratio na šestu utakmicu u St. Louisu,
kad su Celticsi gubili tri prema dva,
ali bio je sputan zbog tog gležnja.
Pettit ulazi pod koš.
Preko Toma Heinshohna, za dva.
Pettit u napadu i ne može ga zaustaviti ni Russell.
Macaulay ima loptu. I sve je gotovo!
Prvenstvo ide St. Louis Hawksima
zahvaljujući Pettitovih 50 koševa.
Izgubili smo u šest utakmica.
Ali znali smo da je to kao razlika između siromaštva i neimaštine.
Siromaštvo je stanje uma, neimaština je privremena situacija.
Znali smo da je to vrlo privremena situacija.
Sljedeće godine samo moramo pobijediti u što je moguće više utakmica.
Svi smo bili natjecatelji, počevši s Arnoldom.
…nošena lopta, Mendy! Bar jednom, ha?
ARNOLD „RED” AUERBACH TRENER CELTICSA, 1950.-1956.
Red je bio dosta strog.
Nije htio da se rukujemo s protivnicima prije utakmice.
Mrzili smo ih!
Arnold je možda to prenio na drugu razinu,
ali nije htio da koegzistiramo,
samo da ih rasturimo.
Sljedeću godinu, u sezoni 1958.-1959.,
Celticsi su završili s najboljim omjerom u ligi.
Mogli smo igrati bilo koji stil košarke.
Igrali smo kontre,
organizirali sporiji napad,
sve jednakom lakoćom.
Red je popunio momčad mladima nadajući se da će je zajedno graditi.
Nakon drafta '57., Red me pozvao i objavio:
„Odabrao sam Sama Jonesa sa sveučilišta u Sjevernoj Karolini.
Što kažeš, Russe? Misliš li da će biti dobar?”
Rekoh: „Tko je Sam Jones?” „On je Shcvartze.”
To je u razgovornom jidišu naziv za crnca.
„Mislio sam da ga poznaješ.” Rekoh: „Red, ne poznajem ih sve.”
Poznavao ga ili ne,
nije bilo sumnje da će Sam Jones postati uspješan u NBA-u.
Smiješno je to što je Sam uvijek djelovao kao starac.
Sam Jones ne dobiva priznanje koje zaslužuje kao igrač.
Poznavatelji košarke kažu da je Sam bio igrač odluke.
Ne znate kamo će, ali znate da će pogoditi od table.
Niste mu se htjeli suprotstaviti.
Nikad nije oklijevao sa šutem i nikad nije promašio.
Red je htio ponovno sjediniti Billa s bivšim cimerom, K. C.-jem Jonesom.
Novinari su uvijek gnjavili Reda što gura K. C.-ja.
Rekli bi: „Zašto ga stavljaš u igru? Ništa ne radi.”
Red bi pušio svoju cigaru, izbacivao zeleni dim
i govorio: „Hej, K. C. Jones, znam samo
da naša ekipa povede kad ga stavim u igru.”
K. C. Jones krade loptu i evo Celticsa.
Mislim da je K. C. bio najbolji bek kojeg sam vidio.
Red je poticao momčadsku kulturu oko igračkih osobitosti,
dopuštajući im da budu svoji.
Gradio je više od pobjedničke franšize.
To su bila združena braća.
Bili smo obitelj i imali smo sreće
što smo zadržali tu jezgru.
Navijali smo jedni za druge
i činili smo sve da jedan drugog učinimo uspješnim.
Volio je svoje suigrače,
a na mnogo su mu načina bili druga obitelj.
Bili smo ljubazni jedni prema drugima.
Najbolje je biti ljubazan tako da ste duhoviti.
Ako razgovarate s onima koji su poznavali Billa,
prvo će vam reći za smijeh. Kao kokodakanje.
Ne može biti više arogantan.
On je Bill Russell!
Ali je i luđak koji se smije i šali s vama
i zabavlja se.
Mogli ste čuti taj njegov slavni smijeh.
Smijeh mu je bio zarazan i jedinstven.
Iskren.
Bilo je to kao…
Kad sam prvi put čuo taj smijeh, rekao sam:
„Smije li se meni ili…
Što to radi?”
Kad ga nasmijete, znači da uživa s vama.
Između mog smijeha i povraćanja, Red je znao reći
da ću ga izgurati iz košarke.
Ponekad bih povraćao kad bih došao na utakmicu.
Bilo mi je ključno da budem nervozan.
Neki su ljudi tako napeti
da na neki način moraju osloboditi tu napetost
kako bi se mogli opustiti i nastupiti.
Nakon toga bio sam dobro i izgledalo je gore nego što je zvučalo.
Sjećam se da smo se jednom zagrijavali.
Rekoh: „Ajme, znate,
Russell je zaboravio povratiti.” Pozvao sam momčad.
Rekoh: „Svi natrag u svlačionicu.”
Okrenuo sam se i rekao: „Russelle, povraćaj!”
Otišao je povraćati i pobijedili smo.
Čuli smo da je ušao i pomislili: „Hvala Bogu da je povraćao!”
Znali smo da je spreman i da će odigrati sjajnu utakmicu.
Na kraju sezone '58.-'59.,
Celticsi su opet dobili priliku za naslov prvaka.
Prvi okršaj
između Celticsa i Lakersa dogodio se 1959.
Lakersi su bili u Minneapolisu pa je to zaboravljeno,
ali to je bio početak nadmoći Celticsa nad Lakersima.
Boston je dobio tri zaredom pa Lakersi sad moraju pobijediti.
U četvrtoj utakmici, pored Russella nitko nije mogao doći do skoka
i osigurao je 30 skokova.
Bob Cousy pogađa od table i Boston pojačava pritisak.
Celticsi pobjeđuju 118-113.
Auerbachova momčad prva bez poraza osigurala naslov prvaka.
Dominacija Celticsa u finalu 1959.
dokazala je da je momčad sazrela
i Bill se vratio na vrh kao prvak.
CELTICSI POBJEĐUJU U ČETVRTOJ ZAREDOM ZA DRUGU TITULU U TRI GODINE
Tada sam bio zaljubljen u svoju karijeru.
Obožavao sam je, svaki trenutak.
To su bili čudesni i divni trenuci.
Te godine nagradu za najkorisnijeg igrača nije dobio Russell,
već Bob Pettit iz Hawksa.
Ali u Bostonu je postalo jasno da je Bill Russell bio najkorisniji Celtic.
Uvijek sam znao da je dobar skakač i dodavač,
ali nisam znao da je vođa.
Mnogi to nisu znali, ali bio je jako posvećen pobjeđivanju
i strukturi momčadi.
Činjenica je da je bio pobjednik.
Smatrao je da bi trebao dobiti određeno poštovanje
s obzirom na to što su postigli kao momčad.
Bob Cousy bio je vođa, ali neupitno je tko je postao vođa.
Kad je Bob stigao, bio je zvijezda momčadi.
Mogao je reći: „Ja sam zvijezda.” Ali rekao je: „Učinimo to.”
-Zajedno? -Da.
Kad je došao u Boston, ja sam bio glavni,
a zatim je on postao glavni.
Ali mediji mu nisu odavali priznanje zato što je glavni.
Prije nekog gostovanja, Bob Cousy uganuo je gležanj.
Na gostovanjima smo dobili pet utakmica zaredom.
Russell je htio dokazati da može bez Cousyja.
Blokirao je sigurno 9000 šutova. To je bilo nevjerojatno.
LaRusso u skoku, Russell blokira!
Dobili smo svih pet.
Vratili smo se u Boston. Naslovi su bili: „Hoće li Cousy igrati večeras?”
COUSY NE IGRA, CELTICSI POBJEĐUJU
CELTICSI NEPORAŽENI ČAK I BEZ COUSYJA
NAVIJAČI ĆE DOKAZATI DA JE COUSY I DALJE NA VRHU
Dok sam odrastao u Bostonu,
ta momčad s Russellom i Cousyjem
bila je jedina pobjednička profesionalna ekipa
u mom susjedstvu.
RUSSELL - SJAJAN HEINSOHN - SJAJNIJI
COUSY - NAJSJAJNIJI 18 KOŠEVA
Broj navijača Celticsa je rastao, ali uvažavanje Billa nije.
Bill Russell nije dobio potpunu potvrdu
koju je zaslužio i to samo zato što je bio crnac.
Bilo je jednostavno.
Novinari su bili potpuno bez poštovanja.
Kad imate novinare bijelce
sa svim svojim predrasudama,
koji pišu o tom prvom i drugom valu crnaca,
to je bilo grozno.
Neki žestoki bijelci često su privatno koristili te riječi.
To je sigurno utjecalo na njihovo pisanje u javnosti. Bilo je gadno.
„Crni sportaši bili su neznalice. Samo su znali igrati.”
„Nisu bili intelektualci. Znali su trčati i skakati.”
Balkon u Boston Gardenu, na primjer, nazivali su „raj za riječ na 'n'”.
Čuli biste to u novinarskoj loži.
U ligi nema puno crnih igrača.
To je bila igra za bijelce, za bijele novinare i gledatelje.
Ovaj grad nije bio „spreman” za Billa.
Auto mu se pokvario na kiši i ljudi su samo prolazili.
Znali su tko je on. To je bio Bill Russell, za ime Boga.
Ljudi su prolazili i zadirkivali ga, umjesto da su mu pomogli.
Zamislite da se pokvario auto Larryja Birda.
Nastalo bi parkiralište od ljudi koji bi mu htjeli pomoći.
Ako se Russell suočio sa sitnim nevoljama na ulicama Bostona,
spremali su mu se ogromni problemi na sudu.
Prošle su sezone Celticsi osvojili drugi naslov prvaka,
ali problemi su se gomilali.
Problemi u obliku Wilta Chamberlaina,
pored kojeg i Russell djeluje nisko. Wilt ima oko 218 cm.
Imao sam sreće.
Počeo sam igrati protiv profića
pred kraj osnovne i početkom srednje škole.
Razvaljivao sam ih.
Znao sam da bi mi vjerojatno dobro išlo u profićima,
čak i tako rano.
Wilt Chamberlain, vjerojatno jedan od najvećih sportaša
ikada, u bilo kojem sportu.
Čovjek je bio supersportaš
visok 218 cm i sa 120 kila.
Wilt Chamberlain bio je Shaq prije Shaqa,
da je Shaq bio sportaš na olimpijskoj razini.
Kad imate 213 cm i preko 113 kg,
očekujem da dominirate pod košem.
Da nije bilo Wilta,
ne bi bilo ni Magica, ni Birda, ni MJ-a, nikoga.
Ali Wilt prvu poslovnu ponudu nije dobio od NBA-a.
S novom atrakcijom,
Harlem Globetrottersi 1958. privlače 20 % više obožavatelja.
Šarolika slavna ekipa, koju je osnova Abe Saperstein,
stječe brojne obožavatelje širom planeta.
Kad ste klinac, i to crni klinac,
Harlem Globetrottersi su vam kao raj.
Wilt je u Globetrottersima prihvatio ozbiljnu ulogu.
Poslali su mi kopiju čeka na 100 000 dolara.
Ponudili su mi 100 000 dolara da igram s njima šest mjeseci.
Ljudi poput vas stalno toliko zarađuju, ali ja? Hej.
Za 100 000 dolara skočio bih s Empire State Buildinga.
Za mog djeda i njegovu generaciju,
Harlem Globetrottersi donosili su ponos.
Gostovali su širom zemlje i uvijek pobjeđivali Washington Generalse.
Ali među intelektualnim crncima znaju se čuti kritike
da su oni klauni.
Da su, u stvari, produžetak Mantana Morelanda
i drugih crnih Sambo likova.
Za dio crne publike, prvo su junaci,
a zatim srozavaju crno postignuće.
Bill Russell je 1956. dobio unosnu ponudu
od Globetrottersa dok je još bio na koledžu.
Rekli su Billu Russellu: „Želiš li zaraditi, pođi s nama.”
Russell je u svom karakteru rekao: „Nema šanse.”
Moj je otac rekao: „Moj sin nikad neće igrati za Globetrotterse.
Najbolji je košarkaš na svijetu.
Nije klaun.”
„Zašto bih potpisao kad sam olimpijski sportaš?
Ja sam pobjednik.
Ne treba mi ovo da se potvrdim.”
Ni Wilt nije tražio potvrdu.
Kad je Wiltova godina s Globetrottersima istekla,
došao je u NBA 1959. i potpisao za Philadelphia Warriorse.
Ljubitelji košarke iščekuju da vide kako će vam ići,
posebno protiv igrača poput Billa Russella.
Jeste li spremni za ovo?
Mislim da ću se moći nositi
s gotovo svakim u ligi.
posljednja sezona Warriorsa bila je gubitnička,
ali uz Wilta su počeli pobjeđivati.
Kad je Wilt stigao u ligu, statistika mu je bila fantastična.
Imao je prosječno 37 koševa i 27 skokova po utakmici
i Philadelphia je postala kandidat za naslov.
Wilt je u formi.
Mogao je dati koš kad je htio.
Bio je jači i skakao je više od ikoga u ligi.
Kad je odlučio dati koš, nitko to nije mogao braniti.
To je bilo nemoguće.
U regularnom dijelu sezone suočili smo se u Bostonu.
RUSSELL PROTIV WILTA
Garden je bio rasprodan mjesecima unaprijed,
a tribine su se popunile prije zagrijavanja.
PRVI SUSRET BILLA I WILTA 7. STUDENOG 1959.
Kad je Philadelphia izašla na parket, uzbuđenje je poraslo.
Bilo je zaglušujuće. Pogledao sam mu ruke i znao sam.
„Ovaj drži košarkašku loptu kao bejzbolsku lopticu.”
Znali smo da imamo problem i da će ga imati i Russell.
Djelovao mi je bar 13 cm viši.
Razmišljao sam: „Da ga pogledam u oči ili da pogledam prema gore?”
Rekoh: „Gledat ću ispred sebe.”
Gledao sam mu u prsa.
To neće ići.
Dva najveća igrača istog razdoblja
suočila su se po prvi put.
Chamberlain je postigao koševe,
a prema Russellu se odnosio kao prema drugima, ali Russell se dobro držao.
U naše doba, udvostručavali smo nekog tako visokog.
Ali u svim snimcima, vidio sam da ga je g. Russell čuvao jedan na jedan
pa je morao koristiti kutove i fiziku.
Russell je shvatio da neće moći
zaustaviti Chamberlaina ako ne učini neke neobične stvari.
Vidite kako se Bill pozicionira
i pokušava spriječiti protok lopte.
Istodobno, vidite kako Wilt kalkulira
i pokušava uzvratiti Billu.
Znao sam da ga ne mogu zaustaviti.
Ali mogu mu otežati. To je najbolje što sam uspio smisliti.
Mislim da sam imao preko 20 koševa i preko 20 skokova.
A on je imao jako dobru utakmicu s preko 20 skokova i 30 koševa.
Obojica smo imali puno blokada.
U toj utakmici, Chamberlainu je išlo sve…
GLAS REDA AUERBACHA
…osim jednog, pobjeđivanja.
WILT JE ODBIO KLONUTI
RUSSELL ZAUSTAVIO WILTA U PRVOM SRAZU NBA DIVOVA
Početkom '60-ih, NBA liga htjela je privući više navijača
s pripremnim utakmicama u predsezoni.
Godine 1961., Celticsi i Hawksi
pristali su na utakmicu u Lexingtonu.
I bila je rasprodana!
Prvi put je 10 000 ljudi napunilo tu dvoranu.
Prije utakmice, Celticsi su se prijavili u hotel Phoenix.
Ali Lexington je, poput većine gradova na Jugu, bio segregacijski grad.
Otišli smo dolje u hotelu,
a ljudi iza pulta su nam rekli:
„Ovdje ne poslužujemo crnce.”
Isti hotel, ali ne možemo jesti istu hranu.
Odlučio sam,
a i drugi su mi se pridružili, da nećemo igrati.
Rekao sam Redu da odlazimo.
Rekao je: „Samo malo. Da vidim što se događa.”
Arnold je uzeo telefon,
nazvao upravitelja kafića i rekao: „Oni su gosti!
Morate poslužiti sve goste.”
Vratili smo se dolje i rekli su: „Ovlašteni smo da vas poslužimo.”
Russ je rekao: „Šalimo se. Ne boravimo u ovom hotelu.”
Tada su nam rekli da nas ne mogu poslužiti.
„Ne poslužujemo crnce.”
Na kraju smo se spakirali i otišli.
Rekao sam Redu
da želim da Celticsi igraju, ali da mu bude jasno
da su crni igrači rekli da neće igrati pod tim uvjetima.
Pozvao sam momke iz druge momčadi
i rekao da crnci iz Celticsa ne igraju.
I tako su crnci iz druge ekipe isto odlučili ne igrati.
Samo su bijelci iz Celticsa i Hawksa igrali te noći u Lexingtonu.
Mediji su vrištali da ih treba suspendirati i kazniti,
da su iznevjerili suigrače, da su krali novac
jer im je plaćeno kad nisu igrali.
Bill je to pojasnio.
„Ako se to ponovi, učinit ćemo istu stvar.”
On je bio dio tog prvog vala crnih igrača.
Svjestan je rasnog opterećenja
jer ne predstavlja samo sebe već i zajednicu.
Drugi su sportaši nastavili s time.
Sad imamo svoje platforme.
Tvitali bismo o tome u restoranu.
„Čekajte, ne želite nas poslužiti?”
Odmah bismo to napisale na Twitteru.
Razmaženo sam derište.
Ne znam što to znači kad vam u hotelu kažu:
„Ne smiješ spavati ovdje. Spavaj straga.”
Ne znam što znači piti iz fontane „Samo za bijelce”.
Većina igrača, posebno danas,
ne mogu izdržati ni desetinu onoga što je on prošao.
Ironija je to što su, u isto vrijeme kad su iskusili rasizam izvan terena,
crni igrači postajali sve bolji u košarci.
Do ranih 1960-ih,
NBA je stigao u američki sportski mainstream.
To je razdoblje velikog komercijalnog rasta.
Ključni faktor za to je dolazak
tih sjajnih afroameričkih superzvijezda.
Oscara Robertsona, Elgina Baylora.
Ti su momci bili sjajni košarkaši.
Dolazak toliko sjajnih crnih sportaša u ligu
nastavio je njezin procvat.
Podizali su košarku na višu razinu.
Nazivam to crna sportska estetika. „Kako se izražavam u utakmici?”
Javnost je opčinjena novim rivalstvom
između dva sjajna crna centra.
Novinari i navijači i svi to su poticali.
Bio je to sjajan sraz.
BILL: 'ČUVATI WILTA JE KAO IĆI U RAT'
WILT: 'BILL JE KAO GLADIJATOR'
NBA je iskoristio Russella i Wilta za reklamu i upalilo je.
Ljudi su dolazili na utakmice.
Vi to nazivate napuhavanjem, mi publicitetom, da privučemo publiku.
Karte su planule u oba grada.
To je bilo dobro za tisak, da privuče ljude,
ali nije nas zanimalo što pišu, samo smo htjeli pobijediti.
Protiv Chamberlaina nije bilo lako.
Wilt je igrao samo nekoliko godina, ali bio je najdominantniji igrač ikada.
Dominirao bi utakmicama.
Te je sezone ubacivao 50 koševa. To mu je bio prosjek po utakmici.
Možete li zamisliti 50 u prosjeku?
Meni je to uspjelo jednom u 13 godina i trebala su mi četiri produžetka!
Protiv New York Knicksa, u ožujku 1962., Wilt je nadmašio samog sebe.
Postavio je rekord za kojeg misle da neće biti srušen.
Postigao je 100 koševa.
Nakon te utakmice, svake su večeri tražili 100 koševa.
Što se javnosti ticalo, jedini Wiltov izazivač bio je Bill Russell.
Mediji su poticali tu priču,
a ta su je dva titana morala opravdati.
Izgledalo mi je da smo svake nedjelje
na državnoj televiziji, izloženi.
Ako sam odigrao običnu utakmicu, razapeli bi me.
On bi zabijao 60 ili 65.
Wilt i Bill imali su to rivalstvo.
To je neusporedivo s današnjim momcima. Bilo je to drugo doba.
Ljudi nisu mogli odlučiti tko je bio dobar, a tko zao,
jer je Chamberlain bio puno društveniji.
Bio je puno pristupačniji.
Više kao: „Oni što nam se sviđa kod naših crnaca.”
U drugom kutu
imate Billa Russella, puno zlobnijeg crnca.
„Ne znamo ni sviđamo li mu se.” Znate?
Na kraju sezone 1961.-'62., Wilt je opet htio dokazati
da može dovući Warriorse do naslova prvaka
i skinuti Celticse s trona.
Bill je možda bio superzvijezda svoga vremena,
ali pristupio je tome kao da je jedan od petorice.
Wilt je govorio: „Ja sam Wilt Chamberlain. Dat ću 100 koševa.
Činite što želite, donijet ću vam pobjedu.”
Bio je to drugi pristup.
Obje su strategije bile učinkovite.
Billova je ekipa u prvoj utakmici pregazila Warriorse,
ali u drugoj,
Wilt je bio nezaustavljiv i izjednačio je rezultat.
Morao sam se disciplinirati da ne upadnem u igru statistike s njim.
Russell bi došao u svlačionicu
i rekao: „Pozabavit ću se Wiltom.
Za to će mi trebati mnogo snage
pa vam je bolje da prijeđete u vodstvo.”
Pokušao je Wiltu ukrasti loptu, skakati ispred njega,
igrati iza njega, izmicati mu se,
forsirao je neke teže koševe.
Ali nakon toga više nije mogao ponuditi mnogo na terenu.
Reći ću vam ovo. Nakon što je Russell obavio svoje,
Wilt je bio bijesan.
Malo naguravanja, Chamberlain je u sredini.
Na kraju je zabio 35 koševa, ali pobijedili bismo u pola utakmica.
CELTICSI U GUŽVI SUKOB SAMA JONESA I WILTA
Statistika mu možda nije bila sjajna u usporedbi s Wiltovom.
Ali na kraju svega,
uvijek je mislio da nije bitno kako igraš,
i koliko imaš koševa
sve dok možeš reći da si pobijedio.
Kad su došli do tri-tri,
i jedni i drugi mogli su slaviti.
Istočna je divizija 1962. bila izjednačena
pa bi sedma utakmica pojačala razliku između Chamberlaina i Russella.
Chamberlain je bio sjajan.
Ali Russell je bio borben kao lav.
Što god trebalo za pobjedu, ovaj bi čovjek to izvukao iz sebe.
Sveo bi se na jednu ili dvije akcije na samom kraju.
Evo što je smiješno.
U Bostonu,
imali smo potpuno povjerenje u Billa Russella.
Čovječe, kakva utakmica zasad!
S 13 sekundi do kraja i izjednačenim rezultatom,
Celticsi su imali priliku okončati stvar.
Cousy ide desno, vraća se po sredini.
Heinsohn ide iza koša. Šut nije dobar.
Nisu pogodili. Philadelphia je dobila loptu.
Warriorsi su imali šansu.
Imali su samo jedan plan. Dati loptu Wiltu.
Kakva akcija Russella!
To pokazuje koliko želi pobijediti.
Lopta ide Bostonu.
Kako je serija visila o koncu,
Bill je znao kome će dati završni šut.
Sam Jones baca.
Vrijeme je isteklo i Boston Celticsi opet su uspjeli!
Bill Russell je govorio:
„Ako sam želiš postati prvak,
sine, igraj tenis.
Ali ako želiš pobijediti kao obitelj, moraš se povezati
sa suigračima.”
CELTICSI IZBACILI WARRIORSE PRIPREMAJU SE ZA LAKERSE
Ali za sljedeći trijumf,
Celticsi su morali pobijediti poznatog, ali poboljšanog protivnika.
LAKERSI CIJENE ZA DOIGRAVANJE
Lakersi su se iz Minneapolisa preselili u Los Angeles
i hvalili su se s dvojicom zvijezda u usponu.
Ja sam Jerry West
i nekoć sam…
Kako se zove onaj sport u kojem vodite loptu?
Košarka, da.
Hot Rod Hundley dodaje Jerryju Westu.
West baca i pogađa još jednom.
Jerry je bio sjajan igrač. Jedan od najboljih napadača
koji je bio jednako dobar i kao obrambeni igrač.
West je bio prvi izbor na draftu
i jedan od najvećih strijelaca i najžešćih igrača svih vremena.
Bio je poznat u Los Angelesu kao g. Odluka.
Da ste na kraju utakmice dali loptu Jerryju, ubacio bi je za pobjedu.
Igranje protiv Celticsa uopće me nije zabrinjavalo.
Sad su se morali natjecati sa mnom.
Imali smo Elgina Baylora, kojeg je bilo zabavno gledati.
Nije bilo boljeg napadača od Elgina Baylora.
Ljudi se ne sjećaju da je Elgin bio sjajan. Nezaustavljiv.
Elgin je bio dr. J prije dr. J-a. Michael prije Michaela.
U petoj utakmici NBA finala '62., Baylor je nosio svoju momčad,
ubacivši 61 koš, rekord finala.
Uvjereni ste da možete uspjeti.
Svi sjajni igrači imali su to samopouzdanje.
U odlučujućoj sedmoj utakmici Garden je bio rasprodan.
Sedma utakmica 1962. protiv Lakersa naziva se i Selvyjeva utakmica.
S pet sekundi do kraja i rezultatom 100-100,
Lakersi su imali napad.
Selvy je bio drugi branič uz Westa.
Čuvao sam Selvyja na pola terena,
kad mi je pobjegao u kut.
Pogađa otamo u devet od deset pokušaja.
Tri sekunde, dvije, Selvy šutira!
Ne pogađa, skok… Produžeci!
Bill Russell je pao na koljena od emocija.
U produžetku je iscrpljeni Russell uspio postići šest koševa
i dati Celticsima malu prednost.
Sad Baylor. Prekršaj sviran Franku Ramseyju.
Završava utakmicu s 23 koša. Ulazi Gene Guarilia.
Imali smo tog Genea Guariliju koji nikad nije ulazio.
Nikad nije igrao.
Red nije imao izbora. Ubacio je Guariliju s Elginom.
Evo Baylora. Guarilia ga čuva.
Baylor šutira i promašuje. Skok, Russell!
Baylora čuva Guarilia. Selvy pokušava.
Skok, Sam Jones!
Tip je bio tako uplašen da se nije mogao pomaknuti.
Kad je Elgin prodao fintu, nije reagirao. Samo je stajao.
Potpuno je zatvorio Elgina.
Ne ulazi. Skok. Dosuđen je prekršaj.
Faul suđen Bayloru. I završio je utakmicu.
Ovacije u Boston Gardenu za Elgina Baylora.
Russell će se rukovati sa sjajnim košarkašem,
Elginom Baylorom.
S utakmicom pod kontrolom, Cousy je dočekao kraj utakmice
svojim poznatim driblingom.
Trati vrijeme koje brzo odmiče.
I utakmica je gotova!
Za velikog Billa Russella, 30 koševa,
uz 40, ponavljam, 40 skokova.
Izvanredna košarkaška utakmica.
U svlačionici je bila tradicionalna proslava uz mnogo piva.
Peto prvenstvo za Russella
i Celticsi su postali dinastija.
PETA TITULA U ŠEST GODINA
Russell je do 1960-ih živio američki san.
Kuća u predgrađu,
troje djece, brižna supruga,
dobar posao, dobar auto.
Sve te dodatke prosperitetnog života.
Bill i Rose sve su se više opuštali u bjelačkom predgrađu Readinga,
a Reading se ponosio svojim najslavnijim stanovnikom.
U proljeće 1963., grad je Russellima priredio
svečani domjenak da pokažu svoju zahvalnost.
Odlučujemo da se na ovom gradskom sastanku u ožujku 1963.
proglasi jedan dan kao Dan Billa Russella.
Bille, odajemo priznanje tebi i Rose i vašoj obitelji
ovdje u Readingu za ono što jesi. Ne samo košarkaš,
već i sportaš, otac, obiteljski čovjek…
Kao starosjedilac ovoga grada,
mislim da su jedna od njegovih izvanrednih karakteristika
dobrosusjedski odnosi…
Gđo Russell, izuzetno mi je drago
i velika mi je čast…
Kredit svoje rase, ljudske rase.
…i jesti s tobom i s gđom Russell.
Sad je na tebi red da nešto kažeš.
Puno hvala.
Da, večeras sam opet nervozan.
Radije bih deset puta igrao protiv Chamberlaina nego ovo jednom prošao.
Ne znam ni gdje bih počeo.
Ali iskreno,
malo mi je previše
vidjeti toliko divnih ljudi ovdje večeras.
Mislim da nisam potpuno upropastio život.
Mislio sam da nitko neće ni primijetiti da sam ovdje.
Ovo je nešto što ću uvijek pamtiti
i nadam se da mogu živjeti tako
da ćete uvijek ovako misliti o meni.
Jako to cijenim. Hvala vam.
Russell je bio dirnut.
Mislio je da je napokon dobrodošao u svom gradu.
Odlučio je: „Ostajemo u Readingu.
Prerasli smo svoj dom, vrijeme je da potražimo novi u Readingu.”
Tražio je impozantniji dom na zapadnoj obali.
Manje od mjesec dana kasnije,
pročulo se da sam htio kupiti kuću u drugom dijelu grada.
A susjedi su vraški prigovarali.
Kao sportaš, čak i kao slavna osoba,
sjajno je to što si u gradu, sve dok nisi preblizu meni.
Moja supruga Rose došla je u suzama
jer je vidjela da građani potpisuju peticiju protiv prodaje.
Rose mi je rekla: „Bolje da zaboravimo tu kuću.
Ne žele nas ovdje.”
„Ja sam je kupio, ja je otplaćujem.
Baš me briga što drugi misle", rekoh.
„Tko će se igrati s našom djecom? Što će im reći naši bijeli susjedi?”
Rose je rekla.
„Razmišljam o našoj djeci.
„Ne bih ih mogla pogledati u oči da nastavim to trpjeti.”
Ne bih nikome dao da mi kaže gdje ću živjeti.
Russell je osvajao titule i postajao sve istaknutiji,
ali znao je da ga te pobjede ne štite od rasizma.
Cijeli sam život reagirao na bjelačke kulturalne predrasude.
Bilo ih je posvuda.
To je potpuno novi način života.
U knjižnicama, na televizijskim emisijama, na licima ljudi.
Imamo šansu za uspjeh.
Osjećaš se dobro koliko izgledaš.
Ne možeš biti popularan ako se ne znaš odjenuti.
U tome leži ljepota.
Bijelci su mogli učiniti neke uvredljive stvari
bez otkrivanja predrasuda.
Uložio sam puno vremena boreći se protiv predrasuda.
Uvijek sam bio u obrani, kao i u košarci.
Žudio sam za napadom.
Evolucija koju je Russell prošao tipična je za mnoge crnce
koji su naporno radili pa su morali misliti:
„Iskoristit ću svoj položaj za protest zbog onoga što se događa mojima.
Mogu li reći nešto više o ovome, a ne samo ostvarivati sebe?”
Ovo je početak napada iz svih oružja
na sustav segregacije i diskriminacije.
Do 1963., dok je pokret za građanska prava dobivao na snazi,
Russell je produbio svoju predanost toj borbi.
Organizira se veliki miting, a Russell predvodi marš
iz Roxburyja, crnačke četvrti do Boston Commona.
Nekoliko mjeseci kasnije, trgovački centar u Washingtonu
postat će mjesto najvećeg marša u povijesti države.
MARŠ NA WASHINGTON
Dolaze s bijelim simpatizerima sa svih strana svijeta.
Glavni im je cilj bio puni program građanskih prava.
Neće biti odmora ni mira u Americi
dok crnci ne dobiju sva građanska prava.
Tijekom marša na Washington, boravio sam u istom hotelu
kao velečasni Martin Luther King.
Našli smo se u predvorju i kratko razgovarali.
Pozvao me na pozornicu tijekom svog govora.
S poštovanjem sam odbio.
zbog toga što su oni nekoliko godina radili na tome
da osmisle to sve, a ja nisam učinio ništa.
Ne bi bilo u redu da se popnem na pozornicu
i kažem: „Slušajte. Ovo smo učinili.”
Sjeo sam u prvi red.
Pamtimo kao piknik, ali ljudi su bili prestravljeni.
Padobranci su okružili grad.
Nagomilali su zalihe plazme. Mislili su da će biti krvoproliće.
Trebalo je hrabrosti za marš na Washington.
Onda kad je Russell igrao košarku,
svijet je bio u drukčijoj prekretnici.
Nije se radilo o gubitku posla ili karijere,
već o gubitku života.
Dobivao sam prijeteće pozive,
govorili su da će me ubiti i raznijeti mi kuću.
Rekao sam: „Kad kucne moj čas, spreman sam.”
OPORUKA UBIJENOG ČOVJEKA
Medgar Evers posvetio je devet godina života borbi protiv rasizma.
Sad je poginuo u toj borbi.
Tridesetsedmogodišnjak, veteran Drugog svjetskog rata,
sad je mučenik crnačke borbe za okončanje segregacije.
Kad je ustrijeljen Medgar Evers,
održali smo misu zadušnicu za njega, u Boston Commonu.
Sjedio sam pored njegovog brata Charlieja
i rekao: „Ako nekako mogu pomoći, ovo je moj broj.”
Nazvao me sljedećeg ljeta i rekao: „Pretrpjeli smo moralni udarac.
Posjeti neke košarkaške škole u Jacksonu u Mississippiju
i pokaži im da je nekome izvana stalo.”
JACKSON, MISSISSIPPI
U Mississippiju smo 1964. i dalje govorili o krvoproliću,
govorili smo o… Bilo je grozno.
Ako se Bjelačko vijeće, Ku Klux Klan,
i neka skupina za očuvanje bijele rase,
zaboravio sam im naziv, nisu htjeli sudjelovati u ovome.
Ako bude po njihovom,
rekli su da će bez problema ubiti neke ljude.
Charlie mi je rekao: „Znaš da nećemo dopustiti da ti se nešto dogodi.”
Rekoh: „U redu.”
Objavio je članovima momčadi
da će ići u Mississippi.
Netko je rekao da je tamo opasno.
Cousy ili Sharman rekli su:
„Bille, bit ćeš dobro, samo se nemoj isticati.”
Radi se o tipu koji je upravo osvojio NBA naslov,
proglašen je za najkorisnijeg igrača, visok je 206 cm
i trebao je ići u Mississippi i ne isticati se?
Rekao je: „Tada sam znao da sam u nevolji.”
G. Russelle, što vas dovodi u Mississippi?
Pa, g. Evers me zamolio da dođem,
a poznajem ga već dugo i drago mi je što sam došao.
Pratio sam ovdašnje događaje
i ovo je uvelike dio i mog života.
Jedan zadatak je da dođem i vodim košarkaške škole.
Mislite li da će vaša prisutnost ublažiti nevolje?
Nadam se. Nadam se da ih neće pogoršati.
Mislite li da će bijeli klinci igrati košarku s crnima?
Mislim da hoće. Ne znam zašto ne.
Moji se igraju s bijelom djecom.
-Još nitko nije nastradao. -Još nije.
-Drago mi je. -Hvala.
Russell je vodio škole u Jacksonu
unatoč prijetnjama ubojstvom.
Bilo je preopasno putovati van grada
pa je Russell bio prisiljen skratiti putovanje.
Ipak, ušao je u utrobu zvijeri
i javno zauzeo stav protiv rasnog terora.
Današnji pokret za građanska prava stagnira.
Zanemarujemo činjenicu da smo mi odgovorni za to
da u dvije ili tri godine poništimo ono za što su trebala tri stoljeća.
Moramo poništiti cijeli sustav razmišljanja
i imamo samo dvije ili tri godine da ispunimo taj cilj.
Mora biti više razumijevanja za one koji vode tu borbu.
Narod,
bijelci i crnci koji nastanjuju bojište
dan za danom i noć za noći, to su pravi ratnici.
Ljudska prava složen su politički problem.
Svi se slažemo oko jednoga,
a to je da se taj problem mora riješiti.
Usred američkog kulturnog previranja, Celticsi su doživjeli veliku promjenu.
Bob Cousy, Houdini parketa,
kapetan momčadi i najpopularniji igrač,
pripremao se za posljednju sezonu.
RASTANAK OD BOBA COUSYJA
Cousy nam je rekao: „Ovo mi je posljednja godina.”
Htjeli smo da to bude pobjednička godina.
Sezona 1962.-1963. bila je proslava Boba Cousyja
i u svakom gradu primio je počast.
Širom Gardena bili su transparenti:
„Volimo te, Cousy.” „Nedostajat ćeš nam, Cous.”
Nadali smo se da će Cousy otići kao pobjednik.
Možda sam htio to prvenstvo jednako kao i ono prvo.
Momčad je činila sve da osvoji još jedno prvenstvo za Cousyja.
Došli su do finala,
gdje ih je čekao poznati i ljutiti protivnik.
Celticsi su šutirali
za neviđeni peti naslov svjetskog prvaka zaredom.
Celticsi nisu uspjeli završiti seriju u Bostonu.
Došli su u Los Angeles na šestu utakmicu s prednosti 3-2.
Bilo je dramatično samo zbog okolnosti,
moja posljednja godina, kraj karijere, naslov je u pitanju.
Ako je Cousy bio nervozan zbog posljednje utakmice,
nije to pokazivao igrom.
Cousy dodaje Russellu.
Dugo dodavanje do Sandersa. Gledajte ovo!
Cousy je odigrao sjajno poluvrijeme
i doveo Celticse do vodstva.
Na kraju prvog poluvremena rezultat je…
Celticsov stroj kojeg su usavršili Cousy i Russell
tijekom proteklih sedam godina, radio je bez greške.
Krebs čuva Russella, a Baylor…
Početkom četvrte četvrtine, pri 92-83 za Boston,
Cousy je pao.
Cousy je ozlijeđen!
Dok je trčao, ozlijedio je lijevi gležanj.
Ovo bi mogao biti jak udarac za Boston Celticse.
Prva ozbiljna ozljeda u 13 godina.
Htio sam okončati to, ako je moguće, na terenu.
Izgleda da se radi o ozbiljnoj ozljedi,
zbog toga kako izlazi…
Svi smo znali da ćemo bez Cousyja imati probleme.
West ulazi kroz sredinu i pogađa!
Russell čuva Baylora, ali ovaj pogađa!
Bez Cousyja, počeli smo gubiti ritam
i razbijali su nas.
Znali smo da igramo protiv boljih,
ali mislili smo da možemo pobijediti. Imali smo priliku.
Red Auerbach hoda uz liniju.
Preostale su samo četiri minute i Celticsi su vodili za jedan koš
kad se dogodilo nešto nevjerojatno.
Bob Cousy se vraća!
Buddy LeRoux, naš slavni trener,
držao mi je led dok nisam pomislio da se mogu vratiti
u igru i privesti je kraju.
Osnaženi Celticsi zacementirali su vodstvo.
U posljednjim sekundama, lopta je bila kod Cousyja.
Sekunda do kraja.
Cousy je baca visoko
i Boston Celticsi su svjetski prvaci!
To je kraj utakmice.
Šesti naslov u sedam sezona.
U 13 godina imao sam veliku sreću
i Bog mi je ostvario posljednju želju.
-Ma stvarno… -Kakav kraj. Bože moj.
Sjajno, divno.
Cousyja sam uvijek smatrao gotovo savršenim suigračem.
Grlio je Russa,
želio je podijeliti sreću s nekim bliskim.
Da moram sve ovo ponoviti,
ne mogu zamisliti da igram igdje drugdje nego u Bostonu.
Puno su me puta pitali
što će mi najviše nedostajati.
Kad se Cous umirovio, držao je govor i plakao,
a zatim su svi počeli plakati…
Volimo te, Cous!
Netko je viknuo: „Volimo te, Cous!”
Sjajan trenutak.
Rekao sam Redu, koji je stajao do mene:
„Ja neću prolaziti ta sranja.”
Bili smo posebni prijatelji i imao sam previše poštovanja prema njemu
da bih se uhvatio u ljubomoru koju su drugi pokušali izazvati.
Ipak, ne mogu reći da sam ikad bio blizak s Cousyjem.
Previše je natjecateljskog pritiska
u profesionalnom sportu da dijelite nadu i strahove
s nekim tko se bavi istim time.
Za Russella, strahovi su počeli nadvladavati nade.
Frustriralo ga je pomanjkanje napretka građanskih prava
i pitao se ima li igra neku vrijednost.
Kroz sve to, suočio sam se s beskrajnom potragom
koju svi muški crnci moraju proći da dosegnu zrelost.
Ali bio sam svjetski prvak.
Pritisak se nastavio.
Utakmice su se morale odigrati.
Protivnici su čekali.
U Bostonu mi je prišao tip i rekao:
„Što ćete sad kad vas Cousy više neće nositi?”
Rekoh: „Pa…
bit će teško, morat ćemo se prilagoditi.
Ali učinite si uslugu
i nazovite Boston Globe ili WBZ
i saznajte tko je bio najkorisniji igrač posljednje tri godine.”
Prijevod titlova: Davor Levak