Якби Білл Расселл не виграв усі ті чемпіонати,
чи говорив би хтось про «Бостон Селтікс»? Ні.
Жартуєте? Це навіть не обговорюється.
Він був найвеличнішим і найдомінантнішим
переможцем в історії баскетболу.
Знаєш, що в нього на руках? Більше перснів, ніж пальців.
Одинадцять перснів. Хто ще так може?
Такого переможця ми більше не побачимо.
Він крутіший за Бога. Він Великий вибух.
Він виграв 11 чемпіонатів, два — як гравець-тренер.
П'ять разів його вибирали Найціннішим гравцем НБА.
Спадщина Білла Расселла, першопрохідця гри.
Він створив найдивовижнішу американську
спортивну династію за всю історію.
У всіх баскетболістів Білл Расселл
асоціюється з перемогою.
Він міг виграти, не набравши очків. Більше ніхто не міг.
Він найрозумніший з баскетболістів.
Білл блокував усіх, хто намагався наблизитися до штрафної та закинути м'яч.
Через Расселла я не люблю зелений бостонський клем-чаудер,
не люблю все, пов'язане з Бостоном.
Кожна команда і кожен гравець ліги намагалися скинути цю династію.
Лише один був до цього близький.
Це була чудова дуель і чудовий матч.
Це були двоє міфічних звірів, як великі титани, що б'ються за персня.
Це були епічні битви, і саме їх ми хотіли побачити.
Чемберлен нависає над ним, домінує над усіма гравцями,
він встигає усюди.
Але в нього гірша статистика перемог на чемпіонатах.
Цьогорічні лауреати медалі Свободи втілюють найкращі людські якості,
яких ми прагнемо.
Більше, ніж будь-який спортсмен того часу,
Білл Расселл став уособленням поняття «переможець».
Білл Расселл — людина, яка боролася
за права й гідність усіх людей.
Він марширував із Кінґом.
Він підтримував Алі.
Багато хто зміг досягти успіху завдяки йому.
У лідерах добре те, що вони подають приклад.
Він змінив багато правил, і це зламало багато бар'єрів.
Білл боровся за щось значно важливіше —
за те, щоб ми грали за тими ж правилами,
що й білі американці.
БІЛЛ РАССЕЛЛ: ЛЕГЕНДА
31 ЛИПНЯ 2022 РОКУ
Уранці було оголошено,
що легенда «Бостон Селтікс» Білл Расселл помер у віці 88 років.
Сьогодні його згадують як спортсмена й активіста.
Дії Білла на майданчику і поза ним протягом усього його життя
сформували краще нове покоління гравців,
і ми завжди будемо за це вдячні.
Ми біля статуї, яку відкрили у 2013 році.
Сьогодні люди приходять сюди, діляться історіями,
доповнюючи картину впливу Расселла.
БІЛЛ РАССЕЛЛ — 10 000 ОЧКІВ 12 ГРУДНЯ, 1964 Р.
Коли Білл помер, я не міг у це повірити.
Але я згадав про те, що він зробив за життя…
ОСКАР РОБЕРТСОН БАСКЕТБОЛЬНА ЗАЛА СЛАВИ
…про його внесок людству.
Це найголовніше.
За сім місяців до смерті Расселл продав з аукціону свої пам'ятні речі.
10 ГРУДНЯ 2021 Р. БОСТОН
Це все входило до колекції 87-річного гравця,
у тому числі чемпіонські персні, статуетки і майки з матчів.
Частина отриманих грошей піде у благодійний фонд Расселла MENTOR,
організації, що реалізує мету всього його життя —
забезпечити можливість розвитку для всієї молоді.
Я б хотів придбати щось із цієї колекції. У нас із ним були чудові стосунки.
Він…
Його внесок в боротьбу за громадянські права незрівнянний.
П'ЯТЬ «СЕЛТІКС» НЕ ГРАТИМУТЬ ЧЕРЕЗ СЕГРЕГАЦІЮ
Я хочу купити всі 11 перснів і боротимусь за них до кінця.
А мене цікавить рукопис однієї з його книжок.
СТЕФЕН КАРРІ ЧОТИРИРАЗОВИЙ ЧЕМПІОН НБА
Наприклад, оригінальна чернетка «Second Wind» —
це була б особлива покупка.
950 000, онлайн-покупець.
Третій і останній раз.
Продано, 950 000 доларів, онлайн-покупець.
«СЕЛТІКС» — ВІТАЄМО В БОСТОНІ
Баскетбольний матч обмежений у часі. Як і кар'єра.
УРИВОК З КНИЖКИ «SECOND WIND» БІЛЛА РАССЕЛЛА
Але поза грою нечасто можна знайти орієнтири,
щоб зрозуміти, де початок і кінець певних подій.
Зазвичай це залежить від відправного пункту і вашого погляду на речі.
ВІТАЄМО В БОСТОНІ
У грудні 1956 року Білл і Роуз Расселли приземлилися в аеропорту Лоґан у Бостоні.
Вони були одружені менш ніж два тижні.
Коли я приєднався до «Селтікс», я ніколи не був у Бостоні,
я вперше приїхав туди, щоб підписати контракт.
У коледжі Білл виграв національний чемпіонат і здобув золото на Олімпіаді.
Фанати «Селтікс» сподівалися, що Білл зробить цю команду чемпіонами.
Мені було 22 роки, і я ще не почав голитися,
тож у мене була так звана козлина борідка.
Перше, що в мене спитали на першій пресконференції:
«Коли ти поголиш бороду?»
Я ніколи про це не думав. Я сказав: «Знаєте що.
Коли "Селтікс" виграють перший чемпіонат, я поголюся».
ПЕРШЕ ЗАВДАННЯ РАССЕЛЛА ПОВЕРНУТИ ВПЕВНЕНІСТЬ «СЕЛТІКС»
Усі думали, що після Олімпіади він у добрій формі, але це було не так.
Він сказав: «Я ніколи не знав, що у професійному баскетболі так важко».
Я пропустив першу третину сезону і був у поганій формі.
Я вже місяць не торкався м'яча.
УРОК З КНИЖКИ «SECOND WIND»
Я прийшов у лігу, не маючи впевненості у собі.
Недоброзичливці казали, що я не досягну успіху як профі,
бо я погано кидав з відстані більше метра.
Звісно, я хотів навчитися кидати здалека.
І майже ніколи не влучав. Тоді глядачі хитали головами
і казали: «От бачите? Він не вміє грати».
РАССЕЛЛ БОЇТЬСЯ, ЩО ЙОГО ГРА РОЗЧАРУЄ ФАНАТІВ
Преса Бостона сумнівається у цінності Расселла для команди,
порівняно з іншим новачком,
триразовим найкращим бомбардиром «Святого Хреста» Томмі Гейнсоном.
Преса не знала, на що здатний Расселл.
Ніхто не думав, що Расселл стане значною фігурою в НБА.
Він не міг закинути лей-ап. Він був таким невмілим у нападі,
що ніхто не уявляв, що Расселл може дати команді.
РАССЕЛЛ НЕ ДОПОМОЖЕ «СЕЛТІКС»
Расселлу не давали передишки під час ігор на виїзді.
«БОСТОН СЕЛТІКС» ПРОТИ «СЕНТ-ЛУЇС ГОКС»
Того вечора в грудні 1956 р. «Кіль Аудиторіум» був переповнений.
Боб Петтіт з «Гокс» і я стрибнули до м'яча.
УРИВОК З КНИЖКИ Б. РАССЕЛЛА «GO UP FOR GLORY», 1965 Р.
«Чорнопикий!» «Повертайся в Африку, бабуїне!»
«Обережно, Петтіт, бо будеш укритий шоколадом».
Було зрозуміло, на кого кричать фанати. Я був єдиним чорношкірим у обох командах.
Після п'яти ігор я почав серйозно сумніватися у своїх силах.
Я повернувся додому і сказав Роуз: «Мабуть, треба зібрати валізи,
бо ми довго тут не затримаємося».
Рассел переїхав до Бостона з Сан-Франциско.
Він закінчив школу у Західному Окленді
та університет Сан-Франциско…
УНІВЕРСИТЕТ САН-ФРАНЦИСКО
…який запропонував йому баскетбольну стипендію.
Для Західного Окленда Сан-Франциско був екзотичним краєм.
Міст через затоку Сан-Франциско з'єднував такі культурно різні береги,
що між нами був мовний бар'єр.
Я жартував: «Я не знав, що слово "матір" може вживатися само по собі,
доки не приїхав у Сан-Франциско».
І одразу я опинився в морі білих людей.
Я зайшов у рекреаційний зал. Один з першокурсників каже:
«Гей, хлопче, як тебе звати?»
Я сказав: «Мене звати Вільям Расселл». Він сказав: «Я дам тобі прізвисько».
Я сказав: «Тоді я тебе приб'ю».
Коли я вчився в університеті, там було п'ять чорношкірих студентів,
і все.
А моїм сусідом по кімнаті був хлопець на ім'я Кей Сі Джонс.
Білл і Кей Сі зблизилися через баскетбол
і допомагали один одному звести кінці з кінцями.
У нас у коледжі було мало одягу.
Я заробляв 30 доларів на місяць.
Стриг газони тощо. А в Расселла нічого не було.
Ми носили білизну одне одного.
Так? Це було єдине, чим ми могли помінятися.
Расселл вирішив випробувати свої здібності в іншому спорті.
Влітку я вирішив зайнятися легкою атлетикою.
Я вирішив це зробити з двох причин.
Лише члени команди отримали светр на ґудзиках.
Мені був потрібен светр.
Друга причина — я люблю бігати й стрибати.
Він зайнявся легкою атлетикою для розваги.
АРАМ ҐУДСУЗЯН, БІОГРАФ БІЛЛА РАССЕЛЛА, «KING OF THE COURT»
Він почав стрибати у висоту і стрибав обличчям уперед через планку.
Він робив це не так, як усі.
Він відходив на 50 метрів, спершу біг повільно, потім розганявся…
КЕЙ СІ ДЖОНС
…і стрибав.
Він стрибав на 200—203 см.
Він з самого початку був стрибуном у висоту світового класу.
Коли він спробував показати своє уміння стрибати
на баскетбольному майданчику, тренери були проти.
Ми грали з «Берклі», їхній центровий був чемпіоном Америки.
Перші п'ять його кидків я заблокував.
Ніхто в залі не бачив нічого подібного.
Оголосили тайм-аут, команда зібралася,
і тренер каже: «Не можна так грати в захисті.
У хорошого захисника ноги завжди на підлозі».
Ти блокуєш у стрибку». Я не міг так грати.
Я повернувся і спробував,
і нам закинули лей-ап тричі поспіль.
Тож я знову почав грати по-своєму.
Расселл, 2,08 метра на зріст, відбиває м'яч.
Білл Расселл буквально винайшов сучасний захист у баскетболі.
Він змінив гру з горизонтальної…
БОБ РАЯН СПОРТИВНИЙ ЖУРНАЛІСТ, «БОСТОН ҐЛОУБ»
…у яку грали білі, що не вміють стрибати, на те, що є сьогодні.
Те, що зробив Білл і що ви бачите на відео…
ЛАРРІ БЕРД «БОСТОН СЕЛТІКС» 1979-1992
…він не хотів збентежити суперника і вивести м'яч з гри.
Він залишив м'яч у грі, зробив підбирання.
Захисники біля краю, нападники біля центру.
Якби він зміг дотягнутися до м'яча, хтось із його товаришів
отримав би його й пішов у напад.
Він дуже логічно мислив.
Він стрибав, щоб блокувати м'яч…
ЕРВІН «МЕДЖІК» ДЖОНСОН БАСКЕТБОЛЬНА ЗАЛА СЛАВИ
…і блокував кидок або змушував нападника втратити рівновагу,
зробити неточний кидок, який не потрапить у кошик.
Гра Расселла зробила «Донз» університету Сан-Франциско непереможними.
Він стрибає, кидає. Чудово.
«Донз» відбирають м'яч.
«Донз» з Біллом Расселлом виграли 55 матчів поспіль
і два чемпіонати NCAA.
Білла Расселла називають Найціннішим гравцем.
Дивитися, як він грає,
як залякує цілі команди студентів…
ТОМ «СЕТЧ» САНДЕРС «БОСТОН СЕЛТІКС» 1960–1973
…це було щось особливе.
І тільки через нього команда перемагала.
Але нагороди та інші речі, які він мав отримати,
оминали його.
На першому курсі коледжу я набирав по 20 очків і робив 20 підбирань за гру.
Я блокував щонайменше 15 кидків за гру.
Я був найкращим гравцем чемпіонату.
Але на бенкеті у Північній Каліфорнії
не мене оголосили гравцем року.
Здається, його єдиним умінням було те, що він білявий.
Усі бачили, що це нелогічно.
І попросили тренера сказати мені: «Встань і скажи кілька слів,
типу "вітаю хлопця, надіюся здобути це звання через рік"».
Я сказав: «Я цього не робитиму».
Дві поспіль перемоги у національному чемпіонаті — це було феноменально.
Але людям не подобалося…
ВІЛЬЯМ С. РОДЕН ОГЛЯДАЧ ESPN «ЕНДСКЕЙП»
…що в команді Сан-Франциско було три чорношкірі гравці.
На виїзді вони не мали права
селитися в готелях і їсти в ресторанах.
Було таке, що я вийшов з готелю
і пішов у сусідній ресторан.
Я сказав: «Дайте мені щось поїсти».
Мені сказали, що дадуть, але їсти треба буде на кухні.
Я відмовився, повернувся в готель і ліг спати.
УРИВОК З КНИЖКИ «GO UP FOR GLORY»
У 1955 році сталося дві події, які я запам'ятав на все життя.
Чотирнадцятирічного хлопчика на ім'я Еммет Тілл вбило два білі чоловіки
за нібито образу білої жінки.
Його мати наполягла, щоб його ховали у відкритій труні
і всі бачили, як жорстоко повелися з її сином.
Того ж року Роза Паркс, чорношкіра швачка,
була заарештована за те, що відмовилася поступитися місцем білому
в автобусі в Монтґомері, Алабама.
Настав час, коли ми більше не будемо терпіти.
З мене годі, це вже кінець.
Бути чорношкірим підлітком у 50-ті роки…
АЙЗЕЯ ТОМАС БАСКЕТБОЛЬНА ЗАЛА СЛАВИ
…було надзвичайно важко.
Та все ж
він не зважав на все це,
виходив на майданчик
і грав на дуже високому рівні.
Я вирішив, що стану найкращим баскетболістом за всю історію.
Усе, що я відчував, допомогло мені прийняти це рішення.
Весь гнів і подив об'єдналися, щоб досягти мети.
МОНРО, ЛУЇЗІАНА
Білл Расселл виріс на Півдні часів Джима Кроу.
Він був дитиною у 30-ті роки у Монро, Луїзіана.
На Півдні часів Джима Кроу чорношкірі були позбавлені всіх прав.
ЗАЛ ОЧІКУВАННЯ ДЛЯ ТЕМНОШКІРИХ
Вони не мали права голосу, приміщення були сегреговані,
було насильство, були лінчування.
За законами Джима Кроу афроамериканці були громадянами другого сорту.
АРАМ ҐУДСУЗЯН
Я усвідомлював, що у нашій країні існує повна сегрегація.
Але, згадуючи своє життя, особливо в дитинстві, я розумію,
що мене захищали.
Батьки завжди намагалися вберегти мене від небезпеки.
Мій батько знав про рабство з перших уст.
Його від рабства відділяло одне покоління. Його рідні були рабами.
Рабство — це найвища форма неповаги,
і мій батько старався, щоб до нього ніколи
не ставилися як до раба.
Найважливішим для нього було
гідно прожити життя,
щоб діти пишалися ним.
Батько працював на фабриці і попросив підвищення зарплати.
Бос сказав: «Ми не можемо її підвищити, Чарлі.
Тоді ти отримуватимеш стільки ж, скільки білі колеги,
а я не можу платити вам стільки, скільки плачу білим».
І він назвав батька словом на «н».
Ніби це… дрібниця.
Того вечора вдома
батько сказав:
«Треба їхати звідси, бо якщо я залишуся,
або я вб'ю одного з них, або один з них уб'є мене».
Ми мігрували, коли мені було дев'ять років.
Оселилися в Каліфорнії.
Не забудьте, мені було дев'ять.
Для дитини це найцікавіша в житті пригода.
Сісти на поїзд.
Поїхати кудись у нове місце, про яке ти нічого не знаєш.
Ідея переїзду шокувала нас із братом. Ми мало подорожували.
Я сидів поруч із матір'ю на місцях для темношкірих
аж до Сент-Луїса.
І тоді ми вперше в житті
могли сісти де завгодно.
Расселли переїхали під час Великої міграції
чорношкірих американців, які покинули Південь часів Джима Кроу
у пошуках кращих можливостей під час Другої світової війни.
Білл каже, що вони прибули до Каліфорнії як іммігранти,
бо вони приїхали з іншої країни…
ЛОУРЕНС О'ДОННЕЛЛ ВЕДУЧИЙ ШОУ «ОСТАННЄ СЛОВО» НА MSNBC
…і мали вивчити звичаї нової країни,
де всі пили з одних фонтанчиків,
де можна було сидіти в автобусі де хочеш.
Батько й мати працювали на верфях.
Школи були інтегровані, це була серйозна зміна.
Я ніколи не бачив баскетбольного м'яча й не чув про цю гру.
Діти звідкись взяли щит і кільце,
не знаю де, але точно не купили.
Я побачив, як вони грають у баскетбол.
Тож я приєднався. Хоча грав погано.
Коли Білл приїхав в Окленд, мама привела його до однієї будівлі.
КАРІМ АБДУЛ-ДЖАББАР БАСКЕТБОЛЬНА ЗАЛА СЛАВИ
Біллу вона здалася кумедною.
Мама сказала: «Ти проведеш там багато часу».
Білл сказав: «Про що ти?» То була бібліотека.
У Луїзіані вони не мали доступу до бібліотеки.
Чорношкірим не дозволялося читати.
Я ходив до бібліотеки і читав. Якось я прочитав книжку з історії.
В одному уривку було сказано:
«Раби в Америці жили краще, ніж вільні люди
в їхніх рідних країнах».
І це мене вразило.
Мені було десять років, і я сказав: «Не може бути».
Бо кожна людина на Землі хоче бути вільною.
У мене був особистий світ, і моїм найціннішим надбанням
був читацький квиток Оклендської публічної бібліотеки.
Я ходив туди майже щодня.
Я дивився репродукції картин і брав їх із собою додому.
Репродукції Да Вінчі та Мікеланджело.
Ці картини зачаровували мене.
Я годинами дивився на роботи Мікеланджело, намагаючись запам'ятати кожну дрібницю.
Через кілька тижнів я переконався, що можу заплющити очі
і згадати все, що бачив у репродукції.
Тоді я піддавав себе важкому випробуванню,
малюючи картину по пам'яті.
Результат ніколи мене не задовольняв.
Восени, на початку навчального 1946 року,
я повернувся додому й дізнався, що мама в лікарні.
Нам сказали, що в неї грип, нічого серйозного.
Два тижні, коли ми їздили до неї, вона сміялася
й розповідала, як надурила лікарів.
Після одного візиту ми міцно спали, коли містер Чарлі розбудив нас
і сказав: «Ваша мама померла сьогодні».
Мені було 12, а вона померла.
КЕТІ РАССЕЛЛ 24 ЛЮТОГО 1915 — 11 ЖОВТНЯ 1946
КОХАНА ДРУЖИНА ЧАРЛІ РАССЕЛЛА ПОМЕРЛА, АЛЕ НЕ ЗАБУТА
Його мама померла, а в ті часи
зазвичай тітки
забирали племінників на виховання.
А батько сказав: «Ні, вони житимуть у мене».
ЖАНІН РАССЕЛЛ УДОВА БІЛЛА РАССЕЛЛА
По-перше, він обіцяв їхній мамі. По-друге,
він не хотів нікому віддавати своїх дітей.
Але для Білла то були важкі часи.
Я дуже змінився. Я став самітником та інтровертом.
Я сильно сумнівався…
…що зможу досягти успіху без матері.
Усі знайомі відчували, що зі мною щось не так.
Що гірше, я був з ними згоден.
Я був незграбним у всьому.
Коли я вчився в старших класах, у нас була «класна ліга»,
кожен клас грав по 15 хвилин у обід,
і я був запасним у команді.
Навряд чи хтось знав, яким він буде гравцем.
Навряд чи він знав, яким буде гравцем.
Він мав фізичні якості, яких не розумів,
не розумів, як ними користуватися.
В 11-му класі мене вигнали з молодіжної команди.
Тренер, який був нашим класним керівником
у старших класах, сказав: «Добре, що тебе вигнали,
бо тепер ти зможеш грати на університетському рівні».
Тренер Джордж Поулз побачив перспективу у грі Білла раніше, ніж сам Білл.
Пам'ятаю, як я наказав Біллу
грати якнайбільше влітку,
бо в наступному сезоні він стане центровим,
починаючи з жовтня.
Він сказав: «Мабуть, я зможу грати у клубі для хлопців».
ОКЛЕНДСЬКИЙ КЛУБ ДЛЯ ХЛОПЦІВ
Я дав йому срібний долар,
і це була найкорисніша інвестиція,
бо він за долар записався на літо у клуб для хлопців
і постійно грав у баскетбол.
Я почав серйозно грати у випускному класі.
У середині сезону я почав дещо бачити й помічати.
Я раптом зрозумів, що на баскетбольному майданчику
можу робити те, що не міг з картинами.
Я сидів із заплющеними очима і передивлявся матчі в голові.
Я був у власній баскетбольній лабораторії,
робив для себе креслення.
Я заблокував багато кидків.
Було цікаво втілювати деякі з моїх комбінацій.
Іноді все складалося з першої спроби.
Для мене це було як власноруч намалювати картину Мікеланджело.
Я казав собі: «Я можу!»
Це крута ідея, бо він міг побачити прийом один раз
і візуалізувати його в голові знову і знову,
а потім вийти і спробувати повторити,
і це стало його другою натурою, перш ніж він почав грати серйозно.
Расселл перетворив ці ідеї захисту на плани для чемпіонатів у коледжі,
а потім реалізував їх на світовій арені
у складі чоловічої олімпійської команди 1956 року.
Тут усі чемпіони Америки.
Сезон без поразок, тепер пройшли добір на Олімпіаду.
Ви раді, що поїдете на Олімпіаду?
Я все життя цього чекав.
ОЛІМПІЙСЬКІ ІГРИ, 1956 Р. МЕЛЬБУРН, АВСТРАЛІЯ
Тоді головною метою олімпійського руху було змагання.
Не мало значення, звідки спортсмен.
Завдяки динамічному захисту Расселла американці отримують золоту медаль,
перемігши радянську команду.
Коли отримуєш золоту медаль, найбільша радість у тому,
що на якусь мить
ти знаєш, що ти найкращий на Землі.
А цим варто пишатися.
Вигравши два чемпіонати у коледжі і золоту медаль,
Білл був готовий стати профі.
Тепер людям важко зрозуміти,
що тоді в НБА грали майже одні білі.
Якщо подивитися на ранні фото, це була переважно біла ліга.
Була неписана система квот: один чорношкірий гравець.
З часом дозволили запросити двох чорношкірих.
БІЛЛ МАКСВІНІ СПІВАВТОР Б. РАССЕЛЛА
Вони все одно жили в одному номері.
Першим чорношкірим гравцем НБА
був Чак Купер з Дюкейна,
це рішення прийняв тренер «Бостон Селтікс» Ред Ауербах.
Ауербаху було байдуже на колір шкіри.
Він знав, що у грі головне — перемога
і що для цього треба робити все необхідне.
Тобто зібрати правильну команду з найкращих гравців.
«Бостон Селтікс» у 50-то роки завжди були на других місцях.
У них були хороші нападники,
як Білл Шарман і Боб Коузі…
ГОВОРИТЬ БОБ РАЯН ЖУРНАЛІСТ, «БОСТОН ҐЛОУБ»
…кістяк нападу 50-х,
але чемпіонат вони виграти не змогли.
Боб Коузі був однією з перших суперзірок НБА.
Якби ви зупинили звичайного чоловіка на вулиці у 50-ті
і сказали: «Вікторина. Назвіть одного баскетболіста», —
більшість людей сказала б: «Боб Коузі».
Коузі обходить захист, неймовірний кидок.
Я міг зробити дещо неординарне.
БОБ КОУЗІ «БОСТОН СЕЛТІКС» 1950-1963
І, мабуть, мав фантазію
робити те, що не робив ніхто інший.
Мене називали містером Баскетболом, «Гудіні на майданчику».
У «Селтікс» був чудовий напад,
але слабкий захист, і вони погано робили відбирання.
Відбирання — це ключ до перемоги.
Якщо ти можеш відібрати м'яч,
то розіграєш будь-яку комбінацію.
Арнольд прийшов до мене за рік до цього, це був єдиний раз,
і сказав, що в Каліфорнії є один хлопець, якщо ми його матимемо,
він розв'яже всі наші проблеми.
Я не сумнівався, що нам потрібен Білл Расселл.
У нього була швидка реакція, чудовий рефлекс
і довгі руки. Це було круто.
Отримати Расселла було непросто.
«Рочестер Роялз» перші вибирали у драфті.
«Селтікс» були сьомі,
але Ред домовився про друге місце.
Але цього було мало.
Ред Ауербах завжди отримував бажане.
СТІВ СПРІНҐЕР ЖУРНАЛІСТ, «ЛОС-АНДЖЕЛЕС ТАЙМС»
Він пішов до власника «Селтікс» Волтера Брауна,
основного акціонера шоу «Айс Кепейдз»,
неймовірно успішної форми розваг,
квитки на яку розліталися вмить.
Волтер Браун за порадою Реда Ауербаха пішов до власника «Рочестер Роялз»
і сказав: «Знаєте, що я для вас зроблю?
Ми дамо вам команду "Айс Капейдз" на скільки завгодно виступів,
якщо ви не виберете Білла Расселла під номером один».
Отже, Білла Расселла обміняли на «Айс Капейдз».
Це все зробив Ред Ауербах.
Реду вдалося отримати Расселла,
але новачкові важко було виправдати очікування.
Сам Расселл почав сумніватися, що зможе вписатися в команду,
до однієї зустрічі з Редом перед грою.
Він каже: «Приходь на гру раніше, я хочу з тобою поговорити».
Отже, ми сидимо в «Бостон-Ґарден»,
робітники встановлюють кошики тощо,
і він каже: «Я хочу тобі дещо сказати.
Мені байдуже, скільки очків ти заробиш. Я хочу, щоб ти допоміг нам перемогти».
Я сказав: «Твою зарплату визначатимуть ці два ока.
Звісно, намагайся закинути, якщо можеш,
але не турбуйся про статистику.
Турбуйся про те, щоб ми виграли.
Це найголовніше».
Це знизило тиск
і на нього, і на мене, після цього
Ред зрозумів, який вплив я можу мати
для підбирання і захисту.
Під час переходу від захисту до нападу треба, щоб хтось не давав противнику
підбирати м'яч, і Расс робив саме це.
Основа швидкого прориву — підбирання м'яча і передача.
Коли м'яч злітав угору, я ставав збоку,
якнайближче до нього, чекаючи пасу,
щоб побігти на інший бік майданчика і почати швидкий прорив,
бо я знав, що він отримає всі підбирання.
Інша команда спробує закинути.
Коли м'яч падав, ми кидали лей-ап в інший бік.
Його завдання полягало в тому, щоб зробити підбирання,
а потім кинути м'яч в інший бік,
тоді ми, інші члени команди, бігли по майданчику…
БІЛЛ ВОЛТОН БАСКЕТБОЛЬНА ЗАЛА СЛАВИ
…як хвиля.
Бобе, мабуть, приємно,
бути найкращим гравцем сьогоднішнього матчу,
маючи хлопця, який точно відбере м'яч. Як воно?
Ну, звісно, більшість фанатів баскетболу
які дивляться гру «Селтікс», знають, що напад
залежить від швидкого прориву,
а в нас не було високого хлопця, здатного на це.
Навіть зараз я думаю, що у підбиранні, передачі м'яча, захисті
немає жодних сумнівів щодо переваги Расселла.
СЕНСАЦІЙНИЙ! ВЕЛИЧЕЗНИЙ!
Я всім завдячую своїй дружині.
УРИВОК З «БОСТОН ТРЕВЕЛЕР» 27 ГРУДНЯ 1956 Р.
Бувало, що я сумнівався, але не Роуз. Вона постійно говорила зі мною.
Після тренувань і навіть під час перерв вона мене підбадьорювала.
Вона робила це і після домашніх ігор.
Вона не могла бути поруч, лише коли ми грали на виїзді.
Я сумував за її натхненними промовами.
Я одружився з Роуз у 1956 році, мені було 22, я щойно повернувся з Олімпіади…
…і я гадки не мав, що роблю.
Я знав лише, що я важливий для Роуз,
незважаючи на баскетбол, і це для мене було дуже важливо.
БІЛЛ РАССЕЛЛ ІЗ «СЕЛТІКС» ГРАЄ ЩОРАЗУ КРАЩЕ
«Селтікс» очолили рейтинг Східного дивізіону
вперше в історії.
На чемпіонаті їх чекатимуть «Сент-Луїс Гокс».
«СЕЛТІКС» ПРОТИ «ГОКС» У ПЕРШІЙ ГРІ ПЛЕЙ-ОФ
У Бостоні перед повним стадіоном проходить гра за чемпіонство НБА
між «Сент-Луїс Гокс» і «Бостон Селтікс».
Расселл робить півот.
Це була чудова серія.
Білл Расселл — що жорсткіша гра, то краще він грав.
Я чотири рази намагався зробити лей-ап. Він заблокував перші два,
а наступні два я пропустив, бо шукав його.
Найважливіший момент цієї серії ігор і першого року Расселла
настав на останніх хвилинах сьомої гри.
У четвертій чверті — нічия.
Рассел справа наліво, закидає. Тепер це вже не нічия.
Маколі з м'ячем у центрі триочкової лінії.
Передача на Петтіта, він веде м'яч, Расселл фолить.
Він іде на триочкову лінію з шансом знову зрівняти рахунок.
Він готовий. Присідає, кидає. М'яч котиться по обідку, м'яч у кошику!
ГОВОРИТЬ ТОМ ГЕЙНСОН «БОСТОН СЕЛТІКС» 1956–1965
Нічия, час спливає,
до кошику біжать «Селтікс». Ліворуч — Коузі.
Коузі кинув йому довгий пас, йому треба було зловити м'яч і водночас
спробувати закинути. Він не міг влучити у кошик.
Не вийшло! Підбір Мартіна. Мартін у центрі майданчика.
Тепер м'яч у «Сент-Луїс»,
передача хлопцеві, який його веде…
ТОМ ГЕЙНСОН
…щоб зробити лей-ап і виграти.
Той хлопець, Коулман був попереду всіх.
Джек Коулман біжить по коридору, хоче прорвати оборону.
Я опустив голову, намагаючись втримати позицію.
Білл Расселл біжить до кошика.
Расселл швидко пробіг повз мене.
Він робить лей-ап, Расселл блокує! Яка гра Білла Расселла!
Вони вели б у рахунку, і лишалося три чи чотири секунди.
Рахунок після овертайму 113–113.
Також чудово грав Алекс Ганнум,
лишилася одна секунда, оголосили тайм-аут.
Джим Лоскутофф фолить.
«Сельтікс» на два очки попереду, але «Гокс» мають час для одного кидка.
«Гокс» збираються навколо гравця-тренера Алекса Ганнума.
Ганнум сказав: «Я кину м'яч через весь майданчик.
Влучу у щит. Петтіте, злови м'яч і закинь у кошик. Не підведи».
Він кинув ідеальний пас.
Я підстрибнув, спіймав м'яч і кинув його.
Усе за планом. Але я не влучив.
І на цій ноті гра закінчується!
«Селтікс» виграли перший чемпіонат світу.
І перший, який коментував ваш покірний слуга.
Ми були щасливі. Наш перший чемпіонат.
«Ред Сокс» багато років не перемагали, «Брюїнс» не перемагали,
«Петріотс» ще не були засновані.
І після цього матчу
Ред каже: «Поголимо цю бороду».
Я вже й забув про це, але в роздягальні
тренер приніс бритву і крем для гоління.
Того вечора я справді став частиною команди.
«СЕЛТІКС» ВИБОРЮЮТЬ ТИТУЛ, 125–123
«СЕЛТІКС» ОТРИМУЮТЬ ПЕРШИЙ ТИТУЛ НБА
Після тріумфального першого року
Білл і Роуз вирішили, що можна спокійно пустити коріння в Бостоні.
Вони купили будинок у Редінґу.
РЕДІНҐ — ОКРЕМЕ МІСТО З 1644 Р.
Редінґ — консервативне передмістя, там живуть представники робітничого класу.
Рассел жив у Редінґу впродовж усієї кар'єри в «Селтікс»,
але не відчував, що йому раді або що він удома.
Він скаржився, що йому докучають місцеві жителі.
За його рідними стежили, вандали перекидали сміттєві баки біля будинку.
Коли я вперше приїхала у Редінґ, Массачусетс,
ми були першою чорношкірою родиною в місті.
Щоразу, коли мій тато їхав з міста,
«єноти» приходили й перекидали смітники.
КАРЕН РАССЕЛЛ ДОЧКА БІЛЛА РАССЕЛЛА
Вранці сміття було розкидане по всьому подвір'ю.
Тато пішов у поліцію та сказав: «Коли мене немає в місті,
хтось чіпляється до моєї дружини, перекидає смітники».
Йому відповіли: «Ми нічого не можемо зробити з єнотами».
Тож я звернувся до уряду штату
і отримав дозвіл на зброю.
І «єноти» більше не приходили.
Бостон був нібито расово ліберальним містом.
У ХІХ столітті він мав репутацію «Афін Америки».
Але Расселл зіткнувся із провінційною культурою,
коли білі робітники не хотіли бачити серед себе чорношкірих.
Бостон був
найменш
ліберальним містом НБА, коли я приїхав туди.
Расизм був не лише в Бостоні.
У 50-ті роки вся Америка була такою.
…чотири, шість, вісім, ми не хочемо об'єднуватися!
Два, чотири, шість, вісім, ми не хочемо об'єднуватися!
ЗАЛИШІТЬ НАШІ БІЛІ ШКОЛИ БІЛИМИ КККК
Расселл намагався відволіктися від жорстоких расистських конфліктів
не просто граючи в баскетбол, а ритуально перемагаючи.
ТРЕТЯ ПОСПІЛЬ ПЕРЕМОГА «СЕЛТІКС» РОЗГРОМ «ФІЛАДЕЛЬФІЇ» 106–92
«СЕЛТІКС» РОЗГРОМИЛИ «НЬЮ-ЙОРК»
«Селтікс» пройшли сезон 1957-58…
ДЕВ'ЯТЬ ПЕРЕМОГ ПОСПІЛЬ
…перетворюючи 22 підбирання Расселла на легкі очки.
РАМСІ, РАССЕЛЛ ЗДОБУВАЮТЬ ДЛЯ «СЕЛТІКС» 14-ТУ ПЕРЕМОГУ
Здавалося, вони отримають ще один титул НБА.
«СЕЛТІКС» — «ГОКС» БИТВА ЗА ТИТУЛ НБА
Привіт, фанати баскетболу. З вами Джонні Мост,
вітаю на Чемпіонаті світу 1958 року,
це матч «Гокс» — «Селтікс».
У другій половині третьої гри, коли рахунок серії був нічийний,
Расселл підстрибнув, щоб блокувати кидок, і невдало приземлився,
розірвавши сухожилля і відколовши шматок кістки у щиколотці.
Ми не бажали Біллу нещастя,
але ми не засмутилися, що він розтягнув щиколотку.
У мене було сильне розтягнення, і я не міг грати в кількох матчах.
Рассел повернувся на шосту гру в Сент-Луїсі,
«Селтікс» відставали дві гри до трьох,
але розтягнена щиколотка й досі його гальмувала.
Петтіт внизу.
Обходить Тома Гейнсона, два очки.
Петтіт в ударі, навіть Расселл не може його зупинити.
Маколі з м'ячем. І це кінець!
Чемпіони — «Сент-Луїс Гокс»
завдяки 50 очкам від Боба Петтіта.
Ми програли в шести іграх.
Але ми знали, що є різниця між бідністю і банкрутством.
Бути бідним — це стан душі, бути банкрутом — це тимчасова ситуація.
І ми знали, що це дуже тимчасова ситуація.
Наступного року нам треба вийти і спробувати виграти якомога більше ігор.
Ми всі були конкурентами, починаючи з Арнольда.
…неси м'яч, Менді! Один раз, так?
АРНОЛЬД «РЕД» АУЕРБАХ ТРЕНЕР «СЕЛТІКС», 1950–1966
Ред був дуже пристрасний.
Він не хотів, щоб ми тиснули руки суперникам перед грою.
Ми їх ненавиділи!
Арнольд, можливо, переніс це на новий рівень,
але він не хотів, щоб ми співіснували,
ми лише мали набити їм дупи.
Наступний сезон, 1958–59 років,
«Селтікс» закінчили з рекордом ліги.
Ми можемо грати в будь-який баскетбол.
Ми можемо обігнати будь-кого
чи влаштувати напад будь-кому,
з однаковою легкістю.
СИЛА «СЕЛТІКС» — СТАРІ ГРАВЦІ ТА НОВАЧКИ
Ред набирав молодих гравців, надіючись разом побудувати команду.
Після драфту 57-го року Ред викликав мене і сказав…
«Я вибрав Сема Джонса з Центрального університету Північної Кароліни.
Що скажеш, Рассе? Він нам допоможе?»
Я кажу: «Хто такий Сем Джонс?» «Він шварце».
На розмовному їдіші це значить «чорношкірий».
«Я думав, ти його знаєш». Я сказав: «Слухай, Реде, я не всіх їх знаю».
Знав я його чи ні,
не було жодних сумнівів, що Сем Джонс буде баскетболістом вищої ліги.
Дивно те, що Сем завжди виглядав як старий.
Сем Джонс не отримує визнання, на яке заслуговує.
ДЖЕЙЛЕН РОУЗ НБА 1994–2007
ГОВОРИТЬ РОБЕРТ ОРРІ
Експерти знали, що Сем незамінний.
Ніколи невідомо, де він буде, але він точно отримає м'яч.
Не переходь йому дорогу.
ЕРЛ «ПЕРЛ» МОНРО ЗАЛА СЛАВИ
Він ніколи не вагався, кидати чи ні, і ніколи не промахувався.
Ред також возз'єднав Білла з його однокурсником Кей Сі Джонсом.
Журналісти часто питали Реда про Кей Сі.
Казали: «Де ви його поставите? Він нічого не вміє».
Ред запалював сигару, видихав зелений дим
і казав: «Щодо Кей Сі Джонса я знаю одне:
щоразу, як я його виводжу, наша команда виграє».
Перехоплення від Кей Сі Джонса, і ось «Селтікс».
Кей Сі — найкращий захисник, якого я бачив.
Ред розвивав командну культуру з урахуванням примх гравців,
дозволяючи їм бути собою.
Він будував не лише виграшну франшизу.
Це була група братів.
Ми були сім'єю, і нам пощастило
зберегти це ядро разом.
Ми вболівали один за одного, допомагали один одному,
і ми зробили все, що могли, щоб кожен з нас досяг успіху.
Він любив товаришів по команді,
вони були для нього як друга сім'я.
Ми були доброзичливі одне до одного.
А найкращий спосіб виказати доброзичливість — гумор.
Якщо говорити з людьми, які знають Білла Расселла,
то перше, що спадає на думку, — це регіт. Це регіт.
Знаєте, він страшенно зарозумілий.
Він же Білл Расселл!
А ще він ненормальний, який сміється і жартує з вами
і веселиться.
Ми всі чули, як він регоче, той його знаменитий сміх.
Його сміх був заразливим, унікальним.
Щирим.
Це було наче…
ДЖУЛІУС «ДОКТОР ДЖЕЙ» ІРВІНГ ЗАЛА СЛАВИ
Коли я вперше почув цей регіт, то спитав: «Він сміється з мене чи…»
Що він робить?
Якщо він сміється, все добре.
НЕНСІ АУЕРБАХ
Ред казав, що через мій сміх і моє блювання
йому хочеться покинути баскетбол.
Іноді я приходив на гру і просто блював.
Мені необхідно було нервуватися.
Деякі люди такі напружені…
БІЛЛ БРЕДЛІ БАСКЕТБОЛЬНА ЗАЛА СЛАВИ
…що їм треба якось знизити цю напругу,
щоб розслабитися і показати результат.
Зробивши це, я почувався добре, це виглядало гірше, ніж було насправді.
Якось ми розігрівалися перед грою.
ГОВОРИТЬ РЕД АУЕРБАХ
Я сказав: «Знаєте,
Расселл забув поблювати». Тож я вигнав команду з майданчика.
Я сказав: «Усі назад у роздягальню».
Я розвернувся і сказав: «Расселле, іди поблюй».
Він пішов поблював, а ми вийшли й перемогли.
Ми чули, як він зайшов, і подумали: «Добре, що він поблював!»
Бо ми зрозуміли, що він готовий. Що він чудово гратиме.
Наприкінці сезону 1958–59 років…
…«Селтікс» отримали ще один шанс виграти чемпіонат.
Перше протистояння
між «Селтікс» і «Лейкерс» відбулося в 1959 році.
«Лейкерс» були ще в Міннеаполісі, тому воно забулося,
але це був початок домінування «Селтікс» над «Лейкерс».
«Бостон» виграли тричі поспіль, тож для «Лейкерс» це вирішальна гра.
У четвертій грі Расселл не віддавав м'яча нікому,
зробивши 30 підбирань.
Боб Коузі біжить до кошика, «Бостон» тисне.
«Селтікс» виграють з рахунком 118–113.
Команда Ауербаха першою без поразок пройшла плей-оф за титул.
Домінування «Селтікс» у фіналі
1959 року показало, що команда знову в формі,
і Білл знову став чемпіоном.
«СЕЛТІКС» ПЕРЕМОГЛИ ВЧЕТВЕРТЕ ПОСПІЛЬ У БОРОТЬБІ ЗА ДРУГИЙ ЗА ТРИ РОКИ ТИТУЛ
Тоді я був закоханий у свою кар'єру.
Я любив кожну хвилину гри.
То був чудовий час для мене.
Того року нагорода «Найцінніший гравець НБА» дісталася не Расселлу,
а Бобу Петтіту з «Гокс».
Але в Бостоні
всі розуміли, що Білл Расселл — найцінніший серед «Селтікс».
Я завжди знав, що він добре підбирає м'яч і дає пас,
але я не знав, що він лідер.
Багато хто цього не знав, але він був відданий перемозі
і команді як цілому.
Річ у тім, що він був переможцем.
Тож він вважав, що йому треба виказувати певну повагу
через те, що вони змогли досягти як команда.
Боб Коузі був лідером, але було ясно, хто став лідером.
Боб прийшов туди, він був зіркою команди.
Він міг би сказати: «Гей, я зірка». Але він сказав: «Зробімо це».
-Разом? -Так.
Я був головним, коли він приїхав до Бостона,
потім він став головним,
але ЗМІ не віддали йому належне.
Перед іграми на виїзді Боб Коузі потягнув щиколотку.
Ми їдемо грати. Ми граємо п'ять ігор поспіль.
Расселл хоче показати, що зможе грати без Коузі.
Він заблокував десь 9 000 м'ячів. Це було неймовірно.
ЛаРуссо стрибає, Расселл блокує!
Ми виграли всі п'ять.
Ми повертаємося в Бостон. Заголовки: «Коузі зіграє сьогодні?»
КОУЗІ НЕМАЄ, А «СЕЛТІКС» ПЕРЕМАГАЮТЬ
«СЕЛТІКС» ПЕРЕМАГАЮТЬ НАВІТЬ БЕЗ КОУЗІ
ФАНАТИ ДОВОДЯТЬ, ЩО КОУЗІ ВСЕ ОДНО КРАЩИЙ
Я виріс у Бостоні,
і команда Расселла–Коузі
була єдиною командою-переможцем
у моєму районі.
РАССЕЛ — ДОБРИЙ ГЕЙНСОН — КРАЩИЙ
КОУЗІ — НАЙКРАЩИЙ 18 ОЧОК
Фанатів «Селтікс» ставало більше, фанатів Білла — ні.
ЗАВДЯКИ КОУЗІ «СЕЛТІКС» ВЕДУТЬ У СЕРІЇ ІГОР
Білла Расселла не любили так, як він заслуговував,
з дуже простої причини — він був чорношкірий.
Усе було так просто.
Журналісти були абсолютно неввічливі.
Коли преса повністю біла,
з усіма цими упередженнями,
ставлення до першої та другої хвилі чорношкірих
було жахливе.
Деякі радикально настроєні білі люди
часто вживали расові епітети у своїй компанії.
ЛІ МОНТВІЛЬ АВТОР КНИЖКИ «TALL MEN, SHORT SHORTS»
І це впливало на їхні статті. Це було огидно.
«Чорношкірі спортсмени неосвічені. Вони вміють лише грати.
Вони нерозумні. Уміють лише бігати і стрибати».
Вони називали балкон…
ГОВОРИТЬ АРАМ ҐУДСУЗЯН
…у «Бостон-Ґарден» раєм для людей на букву «н».
Так казали у ложі для преси.
У лізі досі мало чорношкірих гравців.
Це була гра білих хлопців, білих журналістів і глядачів.
І це місто не було «готове» до Білла.
Його машина зламалася під час грози, а всі просто їхали далі.
ДЕЙВ ЗІРІН СПОРТИВНИЙ РЕДАКТОР, «НЕЙШЕН»
Люди знали, хто це. Це ж Білл Расселл, заради бога.
Люди проїжджали повз і проклинали його, а не зупинялися, щоб допомогти.
Уявіть, якби машина Ларрі Берда зламалася.
Усі люди на паркінгу наввипередки запропонували б допомогу.
Якщо ставлення до Расселла на вулицях Бостона — це вітер,
на майданчику його чекала буря.
Минулого сезону «Селтікс» виграли другий чемпіонат НБА,
але в них намітилися проблеми.
Проблемою є Вілт Чемберлен,
порівняно з яким навіть Расселл низький. Вілт 2,18 метра на зріст.
Ну, мені пощастило.
Я почав грати проти профі
ще у середніх та старших класах.
І намагався рішуче виграти.
Тож я знав, що можу добре виступити серед профі
навіть у молодому віці.
Вілт Чемберлен, мабуть, один з найкращих спортсменів у світі.
ДОМІНІК ВІЛКІНС ЗАЛА СЛАВИ
Цей чоловік був суперспортсменом
у 218-сантиметровому тілі, яке важило 122 кг.
Вілт Чемберлен був Шаком до Шака…
ГОВОРИТЬ ДЕЙВ ЗІРІН, СПОРТИВНИЙ РЕДАКТОР, «НЕЙШЕН»
…якби Шак теж був спортсменом-олімпійцем.
ШАКІЛ О'НІЛ БАСКЕТБОЛЬНА ЗАЛА СЛАВИ
Ти 213 см на зріст і важиш 113 кг, усі чекають, що ти захищатимеш кільце.
Якби не було Вілта, не було б ні Меджіка,
ні Берда, ні Майкла Джордана.
КРІС ПОЛ
Спершу Вілт грав у баскетбол не в НБА.
Новий номер
«Гарлем Ґлобтроттерс» завоював їм на 20% більше фанів у 1958 році.
Яскрава, відома трупа, заснована Ейбом Саперштейном,
має численних фанатів в усьому світі.
Коли ти дитина, тим паче чорношкіра дитина,
«Гарлем Ґлобтроттерс» здаються тобі раєм.
Вілт грав роль серйозної людини у номерах «Ґлобтроттерс».
Мені надіслали копію чека на 100 000 доларів.
Мені запропонували 100 000 доларів за те, щоб виступати з ними півроку.
Для таких, як ви, це звичайна зарплата, але для мене?
За 100 000 доларів я б стрибнув з Емпайр-Стейт-Білдінг.
Для мого дідуся і його покоління
«Гарлем Ґлобтроттерс» — то був привід для гордості.
Вони гастролювали країною, завжди перемагали «Вашингтон Дженералз».
Темношкірі інтелектуали критикували їх,
мовляв, ці хлопці — клоуни.
Що вони — те саме, що Мантан Морленд
та інші персонажі «Чорношкірого самбо».
Частина чорношкірої аудиторії не вважає їх героями,
бо вони применшують досягнення чорношкірих.
У 1956 році Білл Расселл теж отримав вигідну пропозицію
від «Ґлобтроттерс», ще навчаючись у коледжі.
Вони сказали Біллу Расселлу: «Хочеш заробити грошей — іди до нас!»
Але Расселл є Расселлом, він сказав: «Ні, трясця».
Мій батько сказав: «Мій син ніколи не гратиме за "Ґлобтроттерс".
Він найкращий баскетболіст світу.
Він не клоун».
«Навіщо мені підписувати з ними контракт, коли я олімпієць?»
Я переможець.
Я не потребую такого визнання».
Вілт теж не шукав визнання.
Закінчивши рік із «Ґлобтроттерс»,
він вступив до НБА в 1959 році у складі «Філадельфія Ворріорз».
Фанати баскетболу чекають, як ти виглядатимеш
на тлі таких гравців, як Білл Расселл.
Ти готовий до цього?
Гадаю, я зможу впоратися
сам на сам з майже усіма в лізі.
У минулому сезоні «Ворріорз» програвали,
але завдяки Вілту почали перемагати.
Коли Вілт потрапив у лігу,
він демонстрував фантастичні показники.
Він набирав у середньому 37 очок і 27 підбирань за гру,
«Філадельфія» раптом стала конкурентноспроможною.
Жердина Вілт рулить.
Він завжди закидає, коли хоче.
Він був сильнішим і стрибав вище за всіх у лізі.
Коли він збирався відправити м'яч у кошик, ніхто не міг його зупинити.
Це було неможливо.
Наша перша зустріч у рамках сезону була в Бостоні.
РАССЕЛЛ ІЗ «СЕЛТІКС», ЗУСТРІЧАЄТЬСЯ З ВІЛЛОМ
Квитки у «Ґарден» розпродали за кілька місяців до матчу,
а трибуни заповнилися ще до розминки.
ПЕРШИЙ МАТЧ БІЛЛА І ВІЛТА 7 ЛИСТОПАДА 1959 Р.
Коли «Філадельфія» вийшла на майданчик, пристрасті розгорілися.
Крики були оглушливі. Я подивився на його руки і зрозумів.
«Він триматиме баскетбольний м'яч як бейсбольний м'ячик».
Ми знали, що в нас будуть проблеми, у Расселла будуть проблеми.
СЕМ ДЖОНС
Здавалося, він десь на 12 см вищий.
І я подумав: «Дивитися йому в очі чи дивитися вгору?»
І вирішив: «Дивитимуся вперед».
Я дивився на його груди.
Що ж робити?
Два найкращі гравці епохи
зустрілися на майданчику вперше.
Чемберлен заробляв очки,
ставлячись до Расселла, як до будь-кого з центрових, але Расселл не здавався.
У наш час проти такого великого гравця посилають двох захисників.
Але, наскільки я бачив, Расселл виступав проти нього сам на сам,
він думав, робив підрахунки.
СТІВ СМІТ ЧЕМПІОН НБА
Мабуть, Рассел зрозумів, що не зможе
зупинити Чемберлена, якщо не зробить щось незвичайне.
Ви бачите, як Білл стає на позицію
для боротьби за м'яч.
І водночас ви бачите, як Вілт подумки робить розрахунки,
намагаючись протистояти Біллу.
Я знав, що не зможу його зупинити.
Але я міг пригальмувати його. Це найкраще, що я міг придумати.
Здається, я заробив понад 20 очок і 20 підбирань.
І в нього теж була чудова гра, понад 20 підбирань і 30 очок.
Нас обох часто блокували.
У тій грі Чемберлен зробив усе можливе…
ГОВОРИТЬ РЕД АУЕРБАХ
…крім одного — перемоги.
ВІЛТ НЕ ПІДДАЄТЬСЯ
ПАТОВА СИТУАЦІЯ У БОРОТЬБІ ГІГАНТІВ НБА ВІЛТА І РАССЕЛЛА
На початку 60-х НБА сподівалася привабити фанатів
передсезонними показовими іграми.
У 1961 році «Селтікс» і «Гокс»
домовилися про поєдинок у Лексінґтоні, Кентуккі.
ЛЕКСІНҐТОН ЖОВТ. 1961 Р.
Усі квитки були продані!
Уперше на тому стадіоні зібралося 10 000 людей.
Уранці перед грою «Селтікс» поселилися у готелі «Фенікс».
Але в Лексінґтоні, як і в більшості міст на Півдні, все ще була сегрегація.
Ми спустилися в ресторан,
а нам кажуть:
ГОВОРИТЬ ТОМ «СЕТЧ» САНДЕРС «БОСТОН СЕЛТІКС», 1960-1973
«Ми не обслуговуємо чорношкірих».
Ми живемо в одному готелі, але не можемо разом поїсти.
Тому я вирішив,
ми вирішили піти звідти, не грати за їхніми правилами.
Я сказав Реду, що ми йдемо звідти.
Він каже: «Хвилинку. Я зараз усе владнаю».
Арнольд іде до телефону,
дзвонить менеджеру кафе і каже: «Вони гості!
Ви повинні обслуговувати всіх гостей».
Ми повернулися, і нам сказали: «Нам дозволили вас обслужити».
РЕСТОРАН ДЛЯ БІЛИХ
Расс каже: «Ми жартуємо. Ми не живемо в готелі».
Тоді нам відповіли: «Ми вас не обслужимо.
У цьому готелі не обслуговують чорношкірих».
Тож ми просто зібралися
і пішли.
Я сказав Реду,
що хочу, щоб матч відбувся, але хай усі зрозуміють,
що чорношкірі не гратимуть за таких умов.
Я подзвонив хлопцям з іншої команди
і сказав, що чорношкірі з «Селтікс» не гратимуть.
Чорношкірі з іншої команди теж вирішили не грати.
ЧОРНОШКІРІ З «СЕЛТІКС» ВІДМОВЛЯЮТЬСЯ ГРАТИ
Того вечора у Лексінґтоні грали лише білі гравці «Селтікс» і «Гокс».
П'ЯТЬ ГРАВЦІВ «СЕЛТІКС» ВІДМОВЛЯЮТЬСЯ ГРАТИ В КЕНТУККІ
ЗМІ кричали, що їх треба відсторонити, оштрафувати,
що вони підвели своїх товаришів по команді, украли гроші,
бо їм заплатили, а вони не грали.
І Білл дуже чітко сказав…
ГАРРІ ЕДВАРДС АКТИВІСТ
«Якщо це повториться, ми зробимо так само».
Він досі є частиною першої хвилі чорношкірих гравців.
Він усвідомлює, які расові проблеми він несе на плечах,
бо представляє не лише себе, але й усю спільноту.
КВАРТЕТ «СЕЛТІКС» ВПЛУТАВСЯ У СЕГРЕГАЦІЙНИЙ ІНЦИДЕНТ
Спортсмени взяли цей факел і несуть його.
У нас тепер є свої платформи.
Ми б про це твітнули прямо в ресторані.
РЕНЕ МОНТҐОМЕРІ WNBA
Типу: «Чекайте, ви не хочете нас обслуговувати?»
Ми б одразу написали про це у «Твіттері».
Я розпещений. Я не знаю, як воно, коли приїжджаєш у готель, а тобі кажуть:
«Тобі сюди не можна. Спатимеш у коморі».
Я не знаю, як це — пити з фонтанчика «Тільки для білих».
Більшість хлопців, особливо теперішні гравці,
не пережили навіть десятої частини того, що пережив він.
Іронія в тому, що вони все одно стикаються з расизмом поза майданчиком.
ГОВОРИТЬ НЕЛЬСОН ДЖОРДЖ
Чорношкірі гравці стають все більш помітними в баскетболі.
На початку 1960-х
НБА з'явилася в американському спортивному мейнстримі.
Це епоха великого комерційного зростання.
Ключовим фактором для цього була
поява великих афроамериканських суперзірок.
Оскар Робертсон, Елджин Бейлор.
Ці хлопці були чудовими баскетболістами.
Завдяки долученню чорношкірих спортсменів…
ГОВОРИТЬ ВІЛТ ЧЕМБЕРЛЕН
…ліга процвітала.
Ці хлопці підвищують рівень гри у баскетбол.
Я називаю це спортивною естетикою чорношкірих. «Як себе показати у грі?»
Публіка захоплювалася новим суперництвом
великих чорношкірих центрових.
Газети і вболівальники підігрівали цю тему.
ГОВОРИТЬ БОБ ПЕТТІТ
Суперництво було чудове.
БІЛЛ: «ПІДСТЕРЕГТИ ВІЛТА — ЦЕ ЯК ВІЙНА»
ВІЛТ: «БІЛЛ — СПРАВЖНІЙ ГЛАДІАТОР»
НБА використала Расселла і Вілта для маркетингу, і це спрацювало.
Завдяки ним глядачі ходили на матчі.
Ви називаєте це хайпом, ми називаємо це рекламою, яка приваблює глядачів.
Квитки на обидва стадіони продавалися одразу.
Це було добре для преси, приваблювало глядачів,
але нам було байдуже, що там писали, ми хотіли перемоги.
Грати проти Чемберлена було непросто.
Вілт грав кілька років, але був найбільш домінуючим гравцем.
КІТ ЕРІКСОН «ЛОС-АНДЖЕЛЕС ЛЕЙКЕРС» 1968–1973
Він панував на майданчику.
Він набирав у середньому 50 очок за гру того сезону. По 50 на кожну гру.
Уявляєте такий середній показник?
Мені вдалося стільки заробити один раз за 13 років, але з чотирма овертаймами!
У грі проти «Нью-Йорк Нікс» у березні 1962 року
Вілт перевершив себе,
встановивши рекорд, який, швидше за все, ніхто не поб'є.
Він набрав 100 очок.
Після цієї гри щовечора фани хотіли, щоб хтось набрав 100 очок.
На думку глядачів, єдиним суперником Вілта був Білл Расселл.
РАССЕЛЛ СТОЇТЬ МІЖ ВІЛТОМ І РЕКОРДОМ
СПИТАЙТЕ ВІЛТА, ЧОМУ «СЕЛТІКС» СУПЕР, ВІН СКАЖЕ — РАССЕЛЛ
ЗМІ підхопили цей наратив, і два титани не розчаровували.
Мені здавалося, ніби щонеділі
нас викриватимуть на національному телебаченні.
І якщо я вийду і покажу звичайний результат, мене уб'ють.
Він намагався набрати 60 чи 65 очок.
Вілт і Білл були суперниками.
Це неможливо порівняти з сьогоднішніми гравцями. То були інші часи.
Люди не могли вирішити, хто з них хороший, хто поганий,
бо Чемберлен був більш товариським.
Він був значно доступнішим.
Типу: «Таких чорношкірих ми любимо».
А у цьому кутку
Білл Расселл, більш зловісний чорношкірий.
«Ми навіть не знаємо, чи подобаємося йому». Розумієте?
ДИВІЗІОН НБА — ВИПРОБУВАННЯ ДЛЯ ВІЛТА — РАССЕЛЛ І «СЕЛТІКС»
Наприкінці сезону 1961–1962 років Вілт знову спробував довести,
що може зробити «Ворріорз» чемпіонами
і скинути «Селтікс».
Білл був суперзіркою свого часу,
але він грав як один з команди.
А Вілт казав: «Я Вілт Чемберлен. Я тут. Я наберу 100 очок.
Робіть, що хочете, а я виграю».
Це був інший підхід.
Обидві стратегії були ефективними.
Команда Білла розгромила «Ворріорз» у першій грі,
але у другій грі
нестримність Вілта зрівняла рахунок.
Я намагався змусити себе не вступати з ним у змагання рейтингів.
У тій серії Рассел приходив у роздягальню
і казав: «Я обов'язково розберуся з Вілтом.
Це займе багато часу,
а вас я попрошу виявити ініціативу».
Спробувавши забрати м'яч у Вілта, стрибайте перед ним,
грайте позаду нього, вступайте в контакт,
змушуйте кидати з невигідної позиції,
тоді він не зможе багато зробити на майданчику.
Але скажу так. Після фокусів Расселла
Вілт дуже розлютився.
Починається бійка, Чемберлен посередині.
Він отримає свої 35 очок,
але половину з цих ігор ми виграємо.
«СЕЛТІКС» РОЗГРОМИЛИ СЕМА ДЖОНСА І ВІЛТА
Його особиста статистика не вражала порівняно з Вілтом.
Але врешті-решт
він завжди вважав, що не має значення, як ти граєш,
скільки в тебе очок,
якщо ти в кінці скажеш: «Ми перемогли».
Коли рахунок уже був 3–3,
виграти міг будь-хто.
Коли у серії ігор Східного дивізіону була нічия,
сьома гра посилювала контраст між Чемберленом і Расселлом.
Чемберлен був чудовим.
Але Расселл був конкурентом-левом.
Цей чоловік може змусити себе зробити будь-що для перемоги.
Вирішальне значення мали один–два прийоми насамкінець.
І ось що найсмішніше.
У Бостоні
ми були повністю впевнені в Біллі Расселлі.
Боже, яка чудова гра!
Залишилося 13 секунд, зараз у нас нічия,
і «Селтікс» мають шанс закінчити гру.
Коузі йде праворуч, повертається в середину майданчика.
Гейнсон кидає з лицьової лінії, але невдало.
М'яч не потрапив у кошик, його забрала «Філадельфія».
Це був шанс для «Ворріорз».
І в них був лише один план. Віддати м'яч Вілту.
Як грає Расселл!
І це свідчить про те, як він хоче виграти.
«Бостон» отримує м'яч.
Перемога в серії була на кону,
і Білл знав, кому довіряти останній кидок.
Сем Джонс робить довгий кидок.
Ого!
Час сплив, і «Бостон Селтікс» знову це зробили!
Білл Расселл завжди казав:
«Хочеш бути чемпіоном сам — грай у теніс, синку».
ДІКЕМБЕ МУТОМБО БАСКЕТБОЛЬНА ЗАЛА СЛАВИ
«Але якщо ти хочеш перемогти як сім'я,
треба працювати в команді».
«СЕЛТІКС» ПЕРЕМАГАЮТЬ «ВОРРІОРЗ» І ГОТУЮТЬСЯ ДО «ЛОС-АНДЖЕЛЕС ЛЕЙКЕРС»
Наступним завданням
для «Селтікс» було перемогти знайомого, але покращеного ворога.
«ЛЕЙКЕРС» ПЛЕЙ-ОФ — ЦІНИ
«Лейкерс» переїхали з Міннеаполіса до Лос-Анджелеса
і мали кілька молодих зірок.
Мене звати Джеррі Вест,
і раніше я…
Як називається дивний спорт, де треба вести м'яч? Баскетбол, так.
Хот Род Гандлі, за його спиною — Джеррі Вест.
Вест готується кидати, знову влучає.
Джеррі був чудовим гравцем. Одним з найкращих нападників,
що так само добре грає в захисті.
ГОВОРИТЬ СТІВ СПРІНҐЕР
Джеррі Вест був першим у драфті, одним з найкращих шутерів
і найкрутіших гравців усіх часів.
У Лос-Анджелесі він відомий як містер Клатч.
Якщо Джеррі отримає м'яч, результат гарантовано.
Гра проти «Селтікс» мене не хвилювала.
Їм довелося змагатися зі мною.
У нас також був Елджин Бейлор, за яким було цікаво спостерігати.
Ні в кого не було кращого форварда, ніж Елджин Бейлор.
Зараз усі забули, яким великим був Елджин. Він був невпинним.
Елджин був Доктором Джеєм до Доктора Джея. Він був Майклом до Майкла.
У п'ятій грі фіналу НБА 1962 року Бейлор витягнув свою команду…
«ЛЕЙКЕРС» БЛИЗЬКІ ДО ТИТУЛУ НБА
…набравши 61 очко, це рекорд для фіналу.
Ти впевнений, що зможеш вийти та зробити це.
Усі великі гравці були в цьому впевнені.
На вирішальну сьому гру всі квитки в «Ґарден» були продані.
Сьому гру 1962 року проти «Лейкерс» називають грою Селві.
Залишилося п'ять секунд, у нас нічия 100–100,
м'яч у «Лейкерс».
Селві був захисником разом із Джеррі Вестом.
Я блокую Селві…
ГОВОРИТЬ БОБ КОУЗІ
…але він відривається й тікає в кут.
Він попадав у кошик у дев'яти з десяти випадків.
Три секунди, дві, Селві кидає!
Не вдалося, підбирання… Овертайм.
Білл Расселл опустився на коліна на підлозі від емоцій.
В овертаймі виснажений Расселл зміг набрати шість очок
й отримати мінімальну перевагу для «Селтікс».
Тепер Бейлор. Фолить, здається, Френк Ремсі.
Він залишає гру з 23 очками. Виходить Джин Ґварілія.
У нас був хлопець, Джин Ґварілія, який не виходив на майданчик.
Ніколи не грав.
У Реда немає вибору. Він ставить Ґварілію з Елджином.
Ось Бейлор. Ґварілія блокує.
Бейлор розвертається, кидає, не влучає. Підбирання, Расселл!
Бейлор, Ґварілія поруч. Селві намагається закинути.
Підбирання, Сем Джонс!
Просто хлопець був такий наляканий, що не міг рухатися.
Коли Елджин зробив фейк, він не відреагував. Просто стояв.
Повністю закрив Елджина.
Аут, безрезультатно. Підбирання. Оголошено фол.
Бейлор фолить. Для Елджина Бейлора гру закінчено.
Овації стоячи в «Бостон-Ґарден» для Елджина Бейлора.
Рассел підійде і потисне руку великому баскетболісту,
Елджину Бейлору.
Коли гра вже була під контролем, Коузі вибіг
зі своїм фірмовим дриблінгом правою рукою.
Він тягне час, час спливає,
і матч скінчився!
У великого Білла Расселла 30 очків
і 40, повторюю, 40 підбирань.
Чудовий баскетбольний матч.
У роздягальні було традиційне святкування з пивом.
П'яте чемпіонство для Расселла,
і «Селтікс» стали династією.
П'ЯТИЙ ТИТУЛ ЗА ШІСТЬ РОКІВ
З одного боку, життя Расселла у 1960-ті — це справжня американська мрія.
ГОВОРИТЬ АРАМ ҐУДСУЗЯН
Будинок у передмісті,
троє дітей, любляча дружина,
чудова робота, гарна машина.
Усі атрибути процвітання.
Білл і Роуз могли почуватися як удома у білому передмісті Редінґ,
а Редінґ по праву пишався своїм найвідомішим громадянином.
Навесні 1963 року місто влаштувало на честь Расселлів
бенкет, щоб висловити свою вдячність.
Ми оголошуємо, що ці міські збори у березні 1963 року
присвячують цей день Біллу Расселлу.
Білле, сьогодні ми вшановуємо тебе, Роуз і твою сім'ю
тут, у Редінґу, за те, що ти не лише баскетболіст,
але й спортсмен, атлет,
батько, сім'янин…
Як людина, що все життя прожила у цьому місті,
мені подобається думати, що одна з його видатних характеристик — це сусідство…
ГОВОРИТЬ НЬЮТ МОРТОН
Місіс Расселл, мені дуже приємно,
і я вважаю це за честь…
Честь для всього людства.
…і ламати хліб з вами і місіс Расселл.
А тепер запрошую тебе до мікрофону.
Дуже дякую.
Так, сьогодні я знову нервуюся, дуже нервуюся.
Я краще десять раз гратиму проти Чемберлена, ніж виступатиму.
Не знаю, з чого почати.
Але скажу щиро,
що я вражений
побачити тут стільки чудових людей.
Тепер я розумію, що моє життя не було марним.
Я справді думав, ніхто не помітить, що я тут.
Я назавжди це запам'ятаю
і сподіваюся, що зможу й далі жити так,
щоб ви думали про мене те ж саме.
І я це дуже ціную. Дякую.
Расселл був зворушений.
Він відчув: «Нарешті мені раді у рідному місті».
ГОВОРИТЬ АРАМ ҐУДСУЗЯН
Він вирішує: «Поселимося у Редінґу назавжди.
У цьому будинку нам уже тісно, час шукати інший будинок у Редінґу».
Він підшукував кращий будинок на західній стороні.
Через місяць з'явилися чутки, що я купую дім в іншому районі.
УРИВОК ІЗ «СЕТЕРДЕЙ ІВНІНҐ ПОСТ» «Я НІЧОГО НЕ ВИНЕН ГРОМАДІ»
Сусіди були проти.
Як спортсмен, навіть знаменитість,
ти чудовий житель міста, якщо ти не мій сусід.
Моя дружина Роуз повернулася в сльозах.
Вона бачила, як мешканці підписують петицію проти продажу.
«Забудьмо про той будинок», — сказала Роуз.
«Нас не хочуть там бачити». «Я купив той будинок, я плачу іпотеку.
Мені байдуже, що думають інші», — сказав я.
«Хто гратиме з нашими дітьми? Що скажуть їм наші білі сусіди?» —
сказала Роуз.
«Я якраз думаю про наших дітей.
Я не зможу дивитися їм у вічі, якщо змирюся з такою поведінкою».
Я не дозволю нікому вказувати мені, де жити.
НЕЛЬСОН ДЖОРДЖ РЕЖИСЕР
Расселл отримав усі ці титули, він стає відомим,
але знає, що ті перемоги не захистять його від расизму.
Я стикався з культурними упередженнями білих практично все життя.
Вони були всюди.
Це цілком новий спосіб життя.
У бібліотеках, на телешоу, на обличчях людей.
У нас є всі шанси на успіх.
Ти почуваєшся так само добре, як і виглядаєш.
Не можна бути популярним, якщо не вмієш одягатися.
От у чому полягає краса.
Білі люди мало що могли зробити,
не виказуючи образливих для мене упереджень.
Я витратив багато часу на боротьбу з упередженнями у всіх формах.
Я завжди захищався, як у баскетболі.
А хотілося зіграти в нападі.
Еволюція, яку пройшов Расселл, характерна для багатьох чорношкірих,
які наполегливо працювали, а потім подумали:
«Треба протестувати проти того, що відбувається з моїм народом і зі мною.
Як я можу привернути до цього увагу, крім своїх успіхів?»
Це початок…
МАРТІН ЛЮТЕР КІНҐ
…повномасштабної атаки
проти системи сегрегації та дискримінації.
До 1963 року, поки рух за громадянські права набирав сили,
Расселл усе більше уваги приділяв цій боротьбі.
Заплановано велику демонстрацію, Расселл очолить марш
від Роксбері, району чорношкірих, до Бостон-Коммон.
Через кілька місяців Національна алея у Вашингтоні
стане місцем найбільшого маршу в історії країни.
ШТАБ-КВАРТИРА МАРШ НА ВАШИНГТОН
Вони прийшли звідусіль разом з білими прихильниками.
Їхня основна мета — повна програма громадянських прав.
В Америці не буде ні миру, ні спокою
доки чорношкірі не отримають своїх громадянських прав.
Під час Маршу на Вашингтон я зупинився у тому ж готелі,
що й преподобний Мартін Лютер Кінґ.
Ми зустрілися у вестибюлі і поговорили.
Він запросив мене на сцену, після того як виголосить промову.
І я з повагою відмовився.
Я відмовився з тієї причини,
що вони працювали кілька років
щоб це все організувати, а я нічого не зробив.
Було б неправильно, якби я вийшов на сцену
і сказав: «Слухайте. От чого ми досягли».
Тож я сидів у першому ряду.
Нам це запам'яталося як розвага, але багатьох це налякало.
Місто оточили десантники.
У лікарнях запасалися плазмою, думали, що буде кровопролиття.
Щоб піти маршем на Вашингтон, потрібна була сміливість.
В епоху, коли Рассел грав у баскетбол…
КЕННІ СМІТ ДВОРАЗОВИЙ ЧЕМПІОН НБА
…у світі коївся інший хаос.
Йшлося не про те, щоб втратити роботу,
втратити кар'єру, а втратити життя.
Мені погрожували, дзвонили.
МЕДҐАР ЕВЕРС АКТИВІСТ
Казали, що мене вб'ють, підірвуть мій дім.
Я сказав: «Коли настане мій час, я готовий».
CBS NEWS ЗАПОВІТ УБИТОГО
Медґар Еверс присвятив дев'ять років свого життя війні проти расизму.
Тепер він загинув у бою.
Тридцятисемирічний ветеран Другої світової війни
став мучеником у боротьбі чорношкірих проти сегрегації.
Коли Медґара Еверса застрелили,
ми проводили панахиду за ним у Бостоні, у парку Бостон-Коммон.
Я сидів поруч із Чарлі Еверсом, його братом.
Я сказав: «Якщо я можу чимось допомогти, ось мій номер».
Він зателефонував мені наступного літа
і сказав: «Наш бойовий дух підірвали.
Чи не могли б ви дати кілька уроків баскетболу у Джексоні, Міссісіпі,
щоб показати нашим людям, що вони комусь небайдужі?»
ДЖЕКСОН, МІССІСІПІ
У Міссісіпі в 1964 році й досі відбувалося кровопролиття,
це було… Це було жахливо.
Рада білих громадян, Ку-клукс-клан
і якась група зі збереження білої раси,
я вже забув точну назву, не хотіли нас бачити.
І для досягнення цієї мети
вони були не проти вбити кількох людей.
Чарлі каже мені: «Ти ж знаєш, ми не дозволимо, щоб з тобою щось сталося».
Я кажу: «Добре».
БІЛЛ РАССЕЛЛ ДАЄ УРОКИ НА ПІВДНІ
Він оголосив членам команди,
що поїде до Міссісіпі.
Хтось сказав: «Там досить небезпечно».
Коузі, Шарман чи ще хтось сказав:
«Білле, все буде гаразд, тільки поводься непомітно».
Знаєте, чоловік, який щойно виграв
чемпіонат НБА,
є Найціннішим гравцем, 206 см на зріст ще й з борідкою,
їде у Міссісіпі під час Літа свободи, і його ніхто не помітить?
Він сказав: «Тоді я зрозумів, що в мене проблеми».
Містере Расселл, що привело вас до Міссісіпі?
Ну, мене запросив містер Еверс,
ми вже давно знайомі, тож я з радістю приїхав.
Я стежив за тим, що тут відбувається,
бо це мене теж стосується.
Я приїхав провести баскетбольні курси.
Думаєте, ваша присутність якось допоможе?
Сподіваюся. Я не хочу робити ще гірше.
Думаєте, що переконаєте білих дітей грати у баскетбол із чорношкірими?
Думаю, так. Не розумію, чому ні.
Мої діти граються з білими.
-І ніхто не постраждав. -Поки що.
-Радий знайомству. -Дякую.
Рассел провів майстер-класи у Джексоні
попри смертельну загрозу.
Оскільки виїжджати за межі міста було небезпечно,
Расселлу довелося поїхати з Міссісіпі раніше.
Все ж він забрався у черево звіра
і дуже публічно виступив проти расового терору.
Сучасний рух за громадянські права застряг на місці.
Ми забуваємо, що наше завдання
за наступні два–три роки знищити те, що створювалося протягом трьох століть.
Треба змінити весь процес мислення,
і ми маємо на це лише два–три роки.
Не треба забувати тих, хто веде цю битву.
Це люди,
білі та чорношкірі, які живуть на полі бою
день у день, ніч у ніч, вони справжні воїни.
Права людини такі ж складні, як і будь-яка інша політична проблема.
Ми всі згодні лише, що цю проблему треба розв'язати.
СПРАВЕДЛИВЕ СУСПІЛЬСТВО ДЛЯ НАШИХ ДІТЕЙ
Під час культурних потрясінь в Америці «Селтікс» теж зазнали разючих змін.
Боб Коузі, Гудіні майданчика,
капітан команди та її найпопулярніший гравець,
готувався до останнього сезону.
ПРОЩАВАЙ, БОБ КОУЗІ
Коли Коузі збирався піти на пенсію, він сказав: «Це мій останній рік».
Ми хотіли цього року теж здобути чемпіонський титул.
Сезон 1962–63 був на честь Боба Коузі,
з присвятою в кожному місті, де грали «Селтікс».
Усюди на «Ґарден» були банери.
«Ми любимо тебе, Коузі». «Нам бракуватиме тебе, Коуз».
Ми сподівалися, що Коузі піде як переможець.
Мабуть, я так само сильно хотів цього чемпіонства, як і першого.
Команда зробила все, щоб Коузі ще раз став чемпіоном.
Вони дійшли до фіналу,
де на них чекав знайомий і розлючений ворог.
«БОСТОН СЕЛТІКС» ПРОТИ «ЛОС-АНДЖЕЛЕС ЛЕЙКЕРС»
«Селтікс» намагаються
отримати безпрецедентний п'ятий титул поспіль.
«Селтікс» не змогли завершити серію в Бостоні.
Тепер вони з рахунком 3–2 їдуть у Лос-Анджелес на шосту гру.
Обставини додавали драматизму:
мій останній рік, кінець кар'єри, титул чемпіона на кону.
Якщо Коузі нервувався через останню гру у своїй кар'єрі,
він цього не показував.
Коузі передає м'яч Расселлу.
Довга передача Сандерсу. Гляньте на цю гру!
Коузі добре відіграв першу половину, «Селтікс» вели в рахунку.
Це кінець першої половини гри з рахунком…
Машина «Селтікс», вдосконалена Коузі та Расселлом
за останні сім років, працювала без проблем.
Кребс блокує Расселла, а Бейлор…
А потім, у четвертій чверті, коли «Бостон» були попереду 92–83,
Коузі впав.
Коузі травмований.
Як ми бачимо, схоже, він пошкодив ліву щиколотку.
Це може бути нищівним ударом для «Бостон Селтікс».
Я був уперше за 13 років серйозно травмований.
Я хотів закінчити гру, якщо це взагалі можливо.
Здається, це дуже серйозна травма,
його ведуть…
Ми всі розуміли, що без Коузі нам буде нелегко.
Вест біжить до кошика і закидає!
Расселл блокує Бейлора, але Бейлор закидає у кошик!
Без Боба Коузі ми почали втрачати ритм,
і нас нищили.
Ми знали, що граємо проти кращої команди,
але ми думали, що переможемо. У нас була можливість.
Ред Ауербах ходив уздовж бокової лінії.
Залишилося всього чотири хвилини, «Селтікс» випереджали на одне очко,
коли сталося неймовірне.
Боб Коузі повертається!
Бадді ЛеРу, наш знаменитий тренер,
заморозив мені ногу, поки я не зміг
повернутися й закінчити гру.
«Селтікс» ожили й закріпили лідерство.
І в останні секунди м'яч був у руках Коузі.
Лишається секунда.
Коузі кидає його високо в повітря,
і «Бостон Селтікс» — чемпіони світу!
Це кінець гри.
«ЛЕЙКЕРС» 109 — «СЕЛТІКС» 112
Це їхній шостий титул за сім сезонів.
Мені дуже пощастило у 13 років,
і Бог виконав моє останнє бажання.
-Скажу вам… -Оце так вихід на пенсію!
Я в захваті, чудово.
Я завжди вважав Коузі майже ідеальним товаришем по команді.
Він схопив і обійняв Расса,
щоб розділити радість з близькою людиною.
З цього приводу я можу сказати одне: якби мені довелося грати ще раз,
я грав би лише у «Бостоні».
Мене багато разів питали цього року,
чого мені найбільше бракуватиме, коли я не граю.
Коли Коуз виходив на пенсію, казав промову й розплакався,
а потім усі почали плакати…
Ми любимо тебе, Коуз!
Хтось крикнув: «Ми любимо тебе, Коуз».
Це була чудова мить.
Я сказав Реду, який стояв поруч:
«Я б ніколи цього не пережив».
Ми були особливими друзями, але з певними обмеженнями, і я надто поважав його…
…щоб відчувати ревнощі, які інші люди намагалися викликати в нас.
Але я не можу сказати, що був близьким із Коузі.
Просто у професійному спорті
забагато конкурентного тиску, щоб ділитися своїми мріями та страхами
з колегами.
У Расселла страхи переважали надії.
Він був засмучений відсутністю поступу в боротьбі за громадянські права
і замислювався, чи є гра важливою.
Отже, я зіткнувся із нескінченним пошуком…
…як усі чорношкірі чоловіки, які стараються подорослішати.
Але я був чемпіоном світу.
Тиск не послаблювався.
Треба було грати у матчах,
стикатися із супротивниками.
До мене в Бостоні підійшов один тип і спитав:
«Що ви тепер робитимете без підтримки Коузі?»
А я сказав: «Ну…
нам буде важко, доведеться дещо змінити.
Але зроби послугу:
подзвони в "Бостон ґлоуб" чи WBZ
і спитай, хто був найціннішим гравцем ліги останні три роки».
Переклад субтитрів: Марія Цехмейструк