ULAZ ZA OBOJENE
10 000 SKOKOVA
Neki sportaši pokušavaju shvatiti koju ulogu sport ima u svijetu.
Gdje se uklapa.
Razmislite o tome.
Probudite se i nađete se
pri izlasku na parket Boston Gardena
za prvenstvenu utakmicu na državnoj televiziji.
Stižu Celticsi.
Vaši suigrači izgledaju zbunjeno,
kao da shvaćaju da će ih pregaziti automobil.
Znao sam se šaliti da ako ispoljite sve emocije na košarkaškoj utakmici,
ostalo bi vam dovoljno mržnje da započnete rat i dovoljno veselja da ga spriječite.
Predsjednik SAD-a izrazio je zanimanje
za ishod utakmice.
Dok se pokušavate odmoriti u svojoj čahuri
prije početka utakmice,
dođe trenutak kad se zapitate
kako je sve to nastalo.
BILL RUSSELL: NBA LEGENDA
Jedno od velikih uzbuđenja u mojoj karijeri
bio je izlazak iz svlačionice.
Weldon Hare bavio se odnosima s javnošću
i govorio je…
Stižu prvaci svijeta, Boston Celticsi!
Naježio sam se kad god sam to čuo.
To mi se jako sviđalo.
Do jeseni 1963.,
Boston Celticsi osvojili su šest NBA naslova,
ali nijedan bez Boba Cousyja.
Bio nam je izazov osvojiti naslov bez Cousyja.
Nismo mu zamjerali njegovu slavu,
već smo htjeli da nam priznaju
da možemo osvojiti naslov bez Cousyja.
Znali smo igrati zajedno.
Aktivno sam, bez planiranja, pomogao momcima da postanu bolji igrači.
U sezoni '63.-'64., Russell je dosegnuo najveći broj skokova i asistencija
i, unatoč odsutnosti Cousyja,
Celticsi su završili regularni dio sezone s najboljim omjerom u NBA-u.
U finalu, Boston se susreo s Warriorsima iz San Francisca,
a koji su prošle godine bili u Philadelphiji.
S Warriorsima u Zapadnoj konferenciji,
Chamberlain je po prvi put stajao između Russella
i još jednog prstena.
Mogle su se voditi svakakve rasprave
u debati Russell protiv Chamberlaina.
Ako već nismo bili metafora nečega, bili smo barem simbol toga.
To je bilo fascinantno jer su bili potpuno različite osobnosti.
Wilt je bio spoj
Magic Johnsona i Djeda Mraza.
Bill Russell, ozbiljan, usredotočen, grub, discipliniran, čvrst.
Potpuna suprotnost od Wilta Chamberlaina.
Uvijek su ih smatrali žestokim suparnicima,
ali izvan terena su se družili.
Tada je to bio intimniji pothvat.
Ponekad, kad bi igrao u Philadelphiji,
odsjeo je kod Wilta i njegove obitelji.
Bill i Wilt imali su blizak odnos.
Wilt bi ga pozivao na večeru za Dan zahvalnosti
s obitelji, a njegova mama bi kuhala.
Kad bi se spremao otići, otišli bi zajedno,
a ona bi uvijek rekla Billu: „Budi dobar prema mom Normanu.
Nemoj ga previše prebiti.”
Ja to nikad ne bih učinio.
Ako si mi protivnik, ne sviđaš mi se.
Pokušat ću te osramotiti da ti ne osramotiš mene.
Na terenu je to jedno, a izvan njega, nešto drugo.
Kad se nađemo na parketu, kreće borba.
Russell je koristio inteligenciju s Wiltom na vrlo vješt način.
Do toga da je bio s njim na večeri uoči utakmice
kako bi ga omekšao.
Pa kad skoči i ruke su mu iznad obruča,
Wilt ne zakucava, već je samo polaže.
Takve nijanse ocrtavale su genij Billa Russella.
Imam bliske prijatelje koji su mi više puta rekli:
„Wilte, skoči i slomi Russellu ruku.
Nemoj biti tako dobar prema njima. Možeš ih uništiti.”
Njihov se odnos temeljio na poštovanju.
Uvijek su žestoko igrali jedan protiv drugog.
Bili su prijatelji, ali i suparnici.
Natječete se na najvišoj razini, protiv koga god igrali.
Svi su sportovi mješavina umjetnosti i rata.
Moguće je promijeniti mješavinu umjetnosti i rata
u nekom sportu, mijenjajući sveta pravila.
Zamislimo da u neko drugo doba, u nekom drugom svijetu,
povjerenik NBA lige
eliminira nasilje iz košarke i nagradi umjetnost.
Da postavi suce koji bi davali bodove
prema ljepoti svakog postignutog koša.
Sve lijepe akcije u košarci trebale bi biti cijenjene.
Kao rezultat, igrači bi bili motivirani samo prema ljubavi prema umjetnosti.
Da nema ratnih elemenata,
sport bi uskoro postao oblik plesa.
Više balet nego tučnjava.
Kad vidimo Juliusa „Dr. J-a” Irvinga kako leti zrakom,
svinutih leđa i ispruženih ruku,
rekli bismo: „Kakav predivan pokret”, kao što je i neka slika predivna.
Forma nadahnjuje čuđenje, a pokret ima svoju vrijednost.
Godine 1964., Russell je dočekao Chamberlaina u NBA finalu
s gotovo savršenim omjerom umjetnosti i rata.
Zapalio je Celticse kad im je trebala energija
i vodio ih je kad im je trebala stabilnost.
Celticsi su poveli tri prema jedan
i pri samom kraju pete utakmice,
Russell je povukao potez za završetak sezone.
Nakon skoka pogađa veliki Bill Russell
s 10 sekundi do kraja. Gotovo je.
Navijači Bostona nose trenera Auerbacha s parketa.
Pobjeda je dokazala da Bill može voditi momčad do naslova bez Cousyja.
To je Celticsima bila šesta uzastopna pobjeda u finalu.
Sedma otkad je Bill Russell stigao u Boston
i Billova prva bez Cousa.
Tu šampionsku momčad vodio je njihov karizmatični trener.
Momčad koju je Red izgradio oblikovana je da radi u savršenom skladu.
Nakon Cousyjeva odlaska, u početnoj petorci bili su K. C. Jones, Bill Russell,
Tom Heinsohn, Satch Sanders i Sam Jones.
Ali prije utakmice protiv St. Louisa u prosincu 1964.,
Heinsohn je otpao zbog ozljede.
Red Auerbach mogao ga je zamijeniti Johnom Havlicekom.
Ali okrenuo se iskusnijem Willieju Naullsu.
Bill Russell igrao je centra,
Tom Sanders bio je prvi napadač,
a Wille Naulls drugi.
Sam i K. C. Jones.
Kad su Celticsi počeli s pet Afroamerikanaca,
to je odaslalo moćan signal.
Bila je to rutinska jednadžba za nas.
Zanimale su nas samo pobjede.
„Ovo je danas najbolja momčad. Oni danas igraju.”
Pet crnaca na parketu? Stvarno? Nismo primijetili.
Htjeli smo pobijediti, a pobjeđuje se s najboljim igračima.
Auerbach je učinio ono što je trebao, a ne na što je bio prisiljen
ili da je pokušavao nešto dokazati.
Ali novinari su ga nagovarali na komentar.
Tek smo ušli u povijest.
Red bi rekao da ga povijest može poljubiti u dupe.
Celticsi su bez sumnje prekršili tradiciju
sa svojom crnačkom petorkom.
Ali Bill je zahtijevao da se to stavi u ispravan povijesni kontekst.
Nekoć se naglašavalo koji je crnac prvi učinio ovo,
a koji ono.
Nevažno je tko je prvo, a tko zadnji.
Važno je koliko ih je bilo. Ostalo je tokenizam.
Ne smatram da je išta što sam učinio koristilo društvu.
Profesionalnu košarku smatram označavanjem vremena,
najplićom stvari na svijetu.
Naravno, praktičan sam.
Gdje bih drugdje dobio ovakvu plaću?
Čovjek radi ono što mora.
Ali doprinos koji bih htio dati
svojoj djeci i malim crncima širom svijeta,
jest da im život bude bolji
i da im ambicije nisu neprirodne kad se suoče sa svijetom.
Dati im mogućnost da rade ono u čemu su najvještiji.
Mogao bih imati ambiciju da svojoj djeci dam milijun dolara.
Da im samo to pružim, ne bih im dao ništa.
Za neke mlade navijače,
Russell i njegovi suigrači pružili su više od nadahnuća.
Stvorili su spektakularan model suradničke akcije.
Živim u bjelačkoj četvrti.
Bjelačkoj, segregacijskoj, poput cijelog Bostona,
prepunoj rasizma.
Mali su bijelci trčali po košarkaškom terenu.
Imali su od pet do sedam godina i pokušavali igrati,
govoreći: „Ja sam K. C. Jones.”
„Ja sam Sam Jones.”
„Ja sam Bill Russell.”
Kad bi Celticsi stigli,
svi su došli, bila je strašna gužva,
jer nisu htjeli vidjeti samo Russella, već sjajnu momčad.
Celticsi su završili sezonu 1964.-1965.
s najboljim omjerom u ligi, 62 pobjede i 18 poraza.
U doigravanju su se suočili s Philadelphia 76ersima,
koji su dodali poznato lice.
Wiltova bivša momčad, Warriorsi, riješili su njegovu veliku plaću
i gubitnički niz tako što su ga zamijenili.
Chamberlain je Sixerse pretvorio u realnog konkurenta.
Svaka je momčad pobijedila jedanput
pred agresivnim navijačima na gostovanju.
Chamberlain zamahuje prema nevidljivom predmetu.
15. TRAVNJA 1965.
Igrali smo protiv 76ersa za prvaka Istoka.
Igrali smo zadnju, sedmu utakmicu.
Kroz cijelu smo utakmicu stvarali prednost
i svaki su nas put Chamberlain, Greer i drugi sustigli.
Nismo im mogli pobjeći.
Celticsi imaju sedam koševa prednosti, a do kraja je minuta i 45.
Philadelphia se opet vratila
i s nekoliko sekundi do kraja,
izgledalo je da će Boston preživjeti i otići u finale NBA-a.
Chamberlain se okreće i ubacuje. Pet sekundi do kraja.
Mislili smo da ćemo ubaciti loptu i gotovo.
Htio sam je samo ja izvesti.
Htio sam jer bih je dobro dodao.
Mogli smo osigurati pobjedu
i Russell je htio izbaciti loptu.
Nije znao da stoji ispod žice
koja je bila povezana s balkonom kako bi stabilizirala koš.
Russell je…
Lopta mu se odbila od žice!
Russellu se lopta odbila od žice. Boston vodi za samo jedan koš.
Philadelphia ima loptu i pet sekundi je do kraja.
Boston vodi za jedan koš.
Čuo sam to na radiju u autu.
Bio sam premlad da vozim,
ali kažem vam, svi koji su u autu imali radio
sigurno su vozili nepažljivo.
110 prema 109. Napetost je velika.
Zagrlili smo se i rekao sam: „Momci, nešto moramo učiniti.
Morate me izvući iz ovoga.” Bio sam izvan sebe. Bilo me sram.
Russell je rekao: „Neka mi netko skine ove jareće rogove.
Baš sam ispao jarac.”
Suigrači nikad nisu čuli da kažem tako nešto.
„Zeznuo sam. Spasite me.”
Drugi su tražili izgovore, ali ne Russell.
To je pokazalo poniznost i vjeru u suigrače.
Ovo je loša situacija. Ovo je odlučujuća lopta.
Pet sekundi. Philadelphia ima loptu ispod koša Celticsa.
Greer će ubaciti loptu.
Sva svjetska prvenstva i prvenstva Istoka,
i rekord i sve drugo, svelo se na zadnju sekundu.
Kad mu sudac pred loptu, ima pet sekundi da je ubaci u igru.
Počeo sam brojiti, jedan,
dva,
tri.
Došao sam do „četiri” i još se ništa nije dogodilo.
Na djelić sekunde
uspio sam pogledati.
Vidio sam da je lopta poletjela.
Greer je ubacio loptu u igru.
Daleko leti i Havlicek je krade!
Predaje je Samu Jonesu. Havlicek je ukrao loptu!
Gotovo je!
Johnnyja Havliceka nose navijači!
Gotovo je!
Johnny Havlicek ukrao je loptu!
Johnny Most urlao je: „Havlicek je ukrao loptu”
kroz taj radio na način da vam je to prolazilo kroz tijelo.
Bill Russell želi zgrabiti Havliceka. Grli ga.
Stišće Johna Havliceka.
Havlicek je spasio odlučujuću loptu,
vjerujte u to!
Johnny Havlicek spasio je odlučujuću loptu.
Rekao sam Havliceku: „Proslavio sam te.”
„Havlicek je ukrao loptu!”
Rekoh: „Da nisam zeznuo, nitko ne bi čuo za tebe.”
Nakon što su se riješili 76ersa,
Celticsi su nastavili do svojih višegodišnjih rivala iz L. A.-ja.
Boston je brzo sredio Lakerse i osvojio naslov u pet utakmica.
GOSTI 96 - DOMAĆI 129
Bio im je to osmi naslov otkad im se Russell pridružio.
CELTICSI OPET VLADAJU
BOSTON DOŠAO DO OSMOG NASLOVA U DEVET GODINA
Za javnost, jedino suparništvo
bilo je ono između Russella i Wilta Chamberlaina.
Bill je bio otvoren i dosljedan
oko svojih nadanja za crnačku djecu i crnačke zajednice.
Za Wilta je dominacija bila ukorijenjena u radikalnu potrebu
za kompenzacijom temeljenom na talentu.
Zapravo, ovdje smo da zaradimo.
Bavimo se sportom koji volimo,
ali primarni razlog interes je koliko zarađujemo.
Bill Russell bio je upleten u pokret za građanska prava
i pomaganje ljudima da izazovu promjene.
Wilt je jako dobro živio,
ali nije ga bilo briga nizašto
osim za svoju ugodu i svoj život.
Wilt je imao trkaćeg konja, Rolls-Royce.
Živio je vrlo dobro.
Dobivao je dobru plaću.
Ono: „Ako ima novca za njega, mora biti i za mene.”
Sjećam se da sam čuo na radiju
da je Wilt potpisao ugovor na 100 000 dolara.
To nije bila samo glasina.
Chamberlain je potpisao trogodišnji ugovor sa 76ersima
za rekordnu godišnju plaću od 100 000 dolara.
To bi danas bilo milijun.
Kad smo to čuli, razgovarao sam s Redom Auerbachom.
Razgovarali smo o novom ugovoru.
Rekoh: „Eto. Znam što želim.”
Pitao je: „Što?”
Rekoh: „Želim 100 001 dolar.”
RUSSELL DOBIO PLAĆU KAO WILT
Problijedio je.
Jako je problijedio.
To je sitničavo, na sjajan način.
Ako je za jedan dolar, znači da sam bolji od njega.
To pokazuje kakav je bio natjecatelj.
Takav je. Do srži.
Niste se šalili u vezi s jednim dolarom?
Svaki novčić pomaže.
Dat ćemo vam dolar za emisiju.
Ima li istine u tome da tražite astronomske iznose?
„Astronomske”, to zvuči puno.
Može postići 20 koševa iz pick-and-rolla i s koša na koš.
Može imati pet blokada i 20 skokova
On nije čovjek od 100 000 dolara, on je danas čovjek od 500 milijuna.
Rekoh: „Bio sam najkorisniji igrač lige i trebao bih biti najbolje plaćen.”
Nazvao sam tatu
i rekao: „Nećeš vjerovati. Dobio sam ovu ponudu.
Više ne moraš raditi.”
Rekao je: „Sine, ne mogu prestati raditi.”
Rekoh: „Zašto ne?”
Rekao je: „Radim u ovoj ljevaonici već 25 godina.”
Rekoh: „Ljevaonica, 25… To je razlog da daš otkaz.”
Rekao je: „O, ne.”
Rekao je: „Slušaj, sine, dao sam tim ljudima
najboljih 25 godina života.
Sad ću im da ti nekoliko loših.”
To je sjajno.
Dok se Russell nadmetao s Chamberlainom,
zauzeo je oštriji stav prema ekonomskom odnosu
prema crncima u Sjedinjenim Državama.
Još treba naći neke odgovore.
BIJELA SNAGA
Namjeravam sazvati sastanak Bijele kuće
sa znanstvenicima i stručnjacima i izvrsnim crnačkim vođama
obje rase da ispune ta prava.
Cilj će biti pomoći američkim crncima
da ispune prava,
koja će im nakon dugogodišnje nepravde,
napokon biti osigurane.
Bill Russell bio je jedan od 2400 pozvanih delegata,
među kojima su bili zabavljači, poslovni vođe i istaknuti aktivisti.
Ali na kraju je smatrao da je sastanak dao samo prazna obećanja.
Russell je vjerovao da prava promjena ovisi o ekonomskoj prilici.
Kakva je korist od obrazovanja bez posla?
Prevladava pomanjkanje vodstva u stvaranju povoljnije atmosfere
za rušenje ekonomskih barijera s kojima su suočeni crnci
kako bi postali dio mainstreama američke ekonomije.
Krv ove nacije
teče venama trgovine i industrije.
Ako predsjednik države
uključi resurse velikih poduzeća, i mobilizira za usklađenu akciju,
uvelike ćemo ubrzati postignuće ciljeva koje tražimo.
Tog je proljeća u Bostonu
prekipjelo zbog desegregacije u školama i Russell se pridružio borbi.
Tri je godine gradski školski odbor zatvarao oči pred tim problemom,
kao i njegova kontroverzna bivša predsjednica, Louise Day Hicks.
…njegova je politika da rasno neuravnotežena škola
nije obrazovno štetna.
Pa…
Načelnik Ohrenberger i vi nemate djece
u rasno neuravnoteženoj školi
pa ne znate kako to utječe na našu djecu.
Jednom je došla održati govor maturantima
u srednjoj školi Roxbury.
Kad su propovjednik i odbor aktivista
prigovorili, dala ga je uhititi.
U međuvremenu, djeca nisu imala maturu
pa smo im organizirali ceremoniju u lokalnoj crkvi,
a ja sam održao govor za promociju.
Pitam se: „Gdje su drugi glasovi koji traže promjenu?”
Postoje krizne točke širom Sjedinjenih Država,
a u Roxburyju je velika kriza,
ali nitko ne sluša. Baš nitko.
Ljudi ne shvaćaju
da kriza koja pogađa Roxbury, pogađa i Boston.
Kriza će se širiti.
Za mene je Boston bio buvljak rasizma
u svim vrstama, starim i novim.
U gradskoj su vijećnici bili korumpirani rasisti,
oni koji su bacali cigle s natpisima „natrag u Afriku”
i na sveučilištu su bili lažni radikalni šik rasisti.
Unatoč tomu, svi u Bostonu govorili su u koristi dr. Kinga.
Bio sam začuđen.
Možda su građani Bostona krivo interpretirali san dr. Kinga
o daltonističkom društvu temeljenom na ljubavi.
Za njih je „daltonistički” značilo da su crnci nevidljivi,
što bi im odgovaralo i što nije bilo daleko od stvarnosti.
Bill Russell svima će reći
što se događa i da ljudi to moraju znati.
Zašto marširamo? Zašto protestiramo? Što time postižemo?
Ljudi su se bojali govoriti.
Znao je koja je njegova platforma.
Znao je koliko je snažan i moćan njegov glas.
Otvarao je vrata mlađim generacijama.
Kad poduzimamo nešto i govorimo, ljudi nas slušaju.
Bio sam slavni sportaš i za mene je postojao forum
ako ga odlučim koristiti.
Russell nikad nije oklijevao reći svoje mišljenje,
ali mnogi ljubitelji košarke
više su voljeli da „ušuti i igra”.
Kroz moju karijeru razvilo se to da nisam htio imati puno posla
s ljudima izvan Celticsa.
Igrao sam za Celticse. Nisam igrao za Boston.
To je mnogim bijelcima bilo neskladno,
jer su očekivali da ćete klečati samo zato što ste bili ondje.
Bill Russell nije klečao.
U Readingu, on i njegova obitelj često su smatrani nepoželjnim uljezima.
ZADRTI VRIJEĐALI RUSSELLOVU DJECU
Mislim da nitko nije znao što se sve događalo mojim roditeljima.
Kad su se Russellovi vratili kući nakon putovanja,
vidjeli su da su im vandali provalili u kuću i ispremetali je.
Pronašli su rasturenu kuću.
Jasno je da se radilo o nekome kome je smetalo,
ne samo to što on živi u toj četvrti, već to što je on takav.
Po zidovima je svašta pisalo.
Rasističke uvrede i prijetnje.
Kad smo se vratili kući, bila je ispremetana.
Na zidu je izmetom bilo napisano „crnčuga”,
a stol za bilijar bio je poderan i preliven pivom.
Trofeji su mu bili uništeni i izvršili su veliku nuždu na krevet mojih roditelja.
Bila sam šokirana. Nisam znala da su u gradu takvi rasisti.
Tužno je to što su Bill i njegova obitelj morali prolaziti.
Policija nije uspjela pronaći neke sumnjivce.
Neki su tvrdili da je moj „arogantni stav” doprinio toj provali.
Russell je ionako već bio ljutit
zbog načina na koji su se odnosili prema crncima.
Nikad javno nije govorio o tim stvarima.
Govorili su: „Krivo je shvaćen.”
Mogao je održati konferenciju za tisak i reći:
„Te su mi životinje provalile u kuću,
vi zato mislite da se ja ružno ponašam.”
Bill je definiran kao ljutiti crnac
jer nije dao ljudima da zaborave
na realnost života u Americi.
Ljudi moraju priznati istinu prije nego što krenemo dalje.
Svaki put kad je imao priliku igrati,
uzeo je sve to, usredotočio se i utkao to u svoju igru.
Nikad nisam vidio nekoga s tako jedinstvenim stavom i fokusom.
Uvijek je tražio uzbuđenje. To sam naučio od Auerbacha.
Učini sve što možeš da okreneš stvar u svoju korist,
intelektualno, emotivno i fizički.
Malo sam vrijeđao.
Većina vrijeđa samo da bi vrijeđala.
Bill Russell nije bio takav.
Bill je to činio na način
da je to izravno utjecalo na igru.
Reći će vam nešto
jer zna da će vam se tako uvući pod kožu.
I to je pomagalo Celticsima da pobjeđuju.
Dio moje odgovornosti
bio je da skrenem dio protivničkog napada na sebe.
Ponekad bih održao govor u krugu na centru.
„Dobro, momci”, rekao bih protivnicima.
„Danas nema polaganja.”
„Neću se mučiti sa šutovima iz daljine, ne da mi se.
Ali nema polaganja.”
Ili bih rekao napadaču: „Ako kreneš na polaganje,
ponesi sol i papar jer ćeš jesti lopte.”
Naravno, ne bih ništa govorio Oscaru Robertsonu ili Jerryju Westu.
Nekima se to ne radi.
Bill me nije vrijeđao,
jer kad bi krenuo prema košu
na polaganje, to mu se moglo obiti o glavu.
Moje prve godine,
Russell je stajao ondje, a Satch i ja ondje.
Russell je pogledao Satcha,
a zatim mene.
Zatim je pogledao Satcha i rekao…
Možeš li čuvati tog pizduna?
To je šokiralo Bradleyja.
Nikad ga tako nisu nazvali.
Počeo sam razmišljati: „Što je pod time mislio?
O čemu se tu radi?”
Najgora je osoba visokog intelekta koja vas vrijeđa.
Razmišlja o vama, a ne o utakmici.
Russ je igrao tu malu igru unutar igre.
Namjerno je igrao na silaznu putanju nekih dva puta po utakmici.
Da, koševi su se brojili,
ali to je poslalo poruku igračima.
„Skoro sam ti blokirao šut.”
Bio je majstor.
Dodaje Bayloru, ide pod koš. Polaganje i Russell blokira.
Russellovo zakucavanje. Kakva akcija!
Russell je bio arogantan, zastrašivač.
Izvan terena je zastrašivao ljude koji bi mu prišli.
Samo je stajao i buljio u njih.
Ništa ne bi rekao.
Bio je zanimljiv spoj sportaša i mislioca.
Uvijek bi odabrao neki potez i zamišljao ga u glavi
prije nego što bi ga isprobao.
Marljivo je proučavao igru.
Mogao je izračunati kut pod kojim vam se igrač približava,
znao je njihove sposobnosti i kako vole igrati,
ali je i vidio ostatak terena
i znao: „Ako učinim ovo, lopta će imati ovakvu putanju.”
Tip je matematičar.
Billovo majstorstvo uvijek je uključivalo matematiku.
Na koledžu u San Franciscu,
uz svog kolegu iz Celticsa, K. C.-ja Jonesa,
Bill je drukčije razmišljao
o ulozi kutova i jednadžbi u košarci.
Zaključili smo da je košarka igra geometrije,
linija, točaka i udaljenosti.
Sanjario sam o solo potezima, ali on je volio osmišljati strategije.
K. C. je imao originalan košarkaški um i naučio me kako planirati
i ostvariti ideje, posebno u obrani.
Tada su gotovo svi igrači i treneri obranu zamišljali
kao čistu reakciju.
K. C. je razmišljao drukčije.
Smišljao je kako da protivnik
baci loptu prema košu, s mjesta s kojeg je on to htio.
Dopustio bi mu da baci
malo iza perimetra njegove učinkovitosti,
a umjesto da ga napada, krenuo bi u napad
misleći da ću ja uhvatiti loptu i baciti mu je za polaganje.
On i ja smo sanjali o desecima takvih akcija
i u jednadžbe smo stavljali ono što smo znali o slabostima protivnika.
Postepeno smo K. C. i ja stvorili svoj mali košarkaški svijet.
Bili smo nadahnuti.
Vrhunski znanstvenici u tenisicama.
Uvijek se držao nekako kraljevski.
Gledam njegove slike. Ima jedna slika.
On stoji na sredini terena s rukama na bokovima
u rasprodanom Boston Gardenu.
Kad to vidim, kao da…
kralj nadgleda svoju zemlju.
Koliko god Russella smatrali genijem na terenu,
navijači i sportski novinari kritizirali su ga
jer je bio ćudljiv, hladan i arogantan.
Arogantan sam. Priznajem.
Ali po čijoj definiciji?
Da je bijeli sportaš takav,
ne bi bio arogantan, rekli bi da se voli natjecati i da je napet.
Kad ste Bill Russell
i kad živite u državi koja vas isključuje
i koja vas slavi samo zbog sporta…
„Ovako ćemo. Samo me odvedite do dvorane.
Izvan dvorane dopustite da živim svoj život.”
Kao dokaz Russellove arogancije,
rekli su da odbija potpisivati autograme.
Kao igrač, nakon 1964., nikad ih nije potpisivao.
Autogrami su mi uvijek bili čudni,
čak i kad sam igrao košarku na koledžu.
Isprva nisam obraćao pažnju na taj osjećaj.
Potpisivao sam se jer su to svi činili.
Ali početkom 1960-ih,
primijetio sam da bih se nakon 50 ili 60 autograma
dva do tri dana čudno osjećao zbog toga.
Javnost i mediji bili su jako uzrujani.
Shvatili su osobno
to što nije htio dijeliti osobni prostor
i potpisivati autograme.
Navijači vam ne smiju diktirati što ćete raditi.
Ne mogu zamisliti vrijednost imena napisanog na papiru.
Kakvu vrijednost ima moj rukopis i zašto bih to potpisivao?
Dajem ono koliko vrijedim na terenu, točka.
Javno sam vlasništvo kad igram.
Privatno sam vlasništvo kad ne igram.
Ako želim potpisati, hoću,
ali nitko me nikad ni na što nije tjerao.
Ili me kupite kao čovjeka Billa Russella, ili nemojte.
Moj potpis neće ništa promijeniti.
To što sam košarkaš, samo je slučajno.
Sviđa mi se to što je bio svoj.
Odlučio je da će igrati košarku
i surađivati sa suigračima.
Uvijek je imao kontrolu. To želim reći.
Radije bi vodio dubokoumni razgovor
ili se rukovao s nekim gospodinom ili gospođom.
To je u redu.
Ako znate da ne daje autograme, nemojte ga tražiti.
Nije htio promijeniti neka svoja uvjerenja.
To mi se sviđa.
Ne bi dao autogram ni predsjedniku SAD-a.
Tražio sam ga autogram i pogodite što je rekao.
Ne.
Počeo sam se smijati. Rekoh: „Da, smiješno.
Izvolite. Potpišite.”
Opet je odbio i mislio je tako.
Htio sam skupiti potpise
svih svojih suigrača
da ih imam kao suvenir ili što već,
a Russell je odbio.
Rekao je:
„Provodimo puno vremena zajedno. Izlazimo zajedno.
Znaš da ne dajem autograme.”
Rekoh: „Ubit ću ga. Sigurno me zeza.”
Ovo su moje dvije nepotpisane knjige Billa Russella
koje držim između H. Rapa Browna i Jamesa Baldwina.
Ne bih da je drukčije. Osobno mi ih nije potpisao
g. Bill Russell.
Vidio sam ga prije tri godine kad je došao u grad.
Rekao je: „Hej, Satch, što ima?” Razgovarali smo.
Rekao je: „I dalje ti neću dati autogram!”
Na mnoge je načine moj tata bio ispred svog vremena.
Ako danas pogledate kulturu opsjednutosti slavnima,
možete prepoznati opasnosti toga da ste slavna osoba.
Kritizirali su ga što nije surađivao
i bio otvoreniji,
a za razliku od nekih drugih zvijezda, njemu to nikad nije trebalo.
Nikad se nikome nije opravdavao
i ako to ne možete poštovati, onda nešto nije u redu s vama.
Od 1963. do 1965., sjaj košarke se ugasio.
Za mene je to bila dječja igra i to sam javno rekao.
Kako mogu igrati kao odrasla osoba jednako kao što sam igrao kao dijete,
kad se događa toliko toga važnijeg.
Htio sam pomoći promijeniti svijet i tražio sam način.
Počinjala je crna revolucija, a i mnoge druge promjene.
Vi ste crnac koji igra ovu ulogu.
Prožete ja rasizmom. Ne možete nikamo.
Crnce napadaju. Tuku ih,
a vi igrate košarku za Boston Celticse.
Kad se odmaknete, vjerojatno osjećate kajanje.
Kao: „Zašto igram za te bijelce
i navijaju za mene,
a ne žele da žele da živim u njihovoj četvrti?”
Na televiziji vidite to zlostavljanje
i imate srce i savjest.
Osjećate se grozno. „Ono što radim nije dovoljno.”
U ovoj državi postoje dva društva
i moram to prepoznati.
Vidjeti život onakvim kakav jest, a ne poludjeti.
Daje intervjue Sports Illustratedu i Saturday Evening Postu,
u kojima govori o rastućem razočaranju u Americi.
Dovodi u pitanje strategiju nenasilja Martina Luthera Kinga.
Brani Malcolma X i Islamsku naciju,
koji su anatema većini bijelih Amerikanaca tog vremena.
Kaže da sport nije područje rasnog prosvjetljenja.
Sport odražava veće rasističke uzorke američkog društva.
Što se događa kad postanete svjesni onoga što radite?
Kako to utječe na vaše uživanje u tome?
Dok se Bill Russell mučio
sa svojom ulogom i odgovornosti kao crni javni sportaš,
njegova se ekipa spremala suočiti s prekretnicom.
Trener Red Auerbach odlučio je da je vrijeme da odstupi.
Sezona '65.-'66. bila bi mu posljednja.
Nisam htio započeti sezonu
i u slučaju pobjede reći: „Sad odlazim.”
Rekli bi da odustajem od pobjednika.
Rekoh: „Odlazim bez obzira na ishod.”
Postavljalo se pitanje tko će zamijeniti Reda.
Redov prvi izbor bio je kapetan momčadi, Bill Russell.
Je li netko mogao bolje motivirati Billa Russella igrača,
od Billa Russella trenera?
Mene je prvog pitao i rekao sam mu da ne želim taj posao.
Ako ne Bill, tko onda? S tom je odlukom trebala pričekati.
U međuvremenu, trebalo je dovršiti sezonu,
a s Redovim umirovljenjem, bio je to dodatni poticaj za pobjedu.
Htjeli smo da Red ode u mirovinu
kao prvak te posljednje godine.
Smatrali smo da će to biti definicija njegove trenerske karijere.
„Kako ju je završio?”
Dati Redu oproštaj uz naslov ovisilo bi o postsezoni.
Nakon što su opet pobijedili Philadelphiju
i postali prvaci Istočne divizije…
Boston je pobijedio Philadelphiju 121-117.
…Celticsi su se peti put suočili s Lakersima.
Kao što se to često događalo, serija se svela na zadnje sekunde
odlučujuće sedme utakmice u kojoj su Celticsi vodili s četiri koša.
Šest sekundi do kraja i odjednom Lakersi imaju šansu.
Lopta do Ellisa. Brzi skok šut, pogađa!
Četiri sekunde do kraja i vodstvo je smanjeno na dva koša.
K. C. ima loptu, okružen je. Jedna sekunda.
To je to. Gotovo je!
Havlicek prima loptu i okružuju ga.
Gotovo je.
Boston Celticsi…
pobjeđuju Los Angeles Lakerse 95 prema 93.
Navijači su pohrlili na teren.
Red i ja htjeli smo tu utakmicu da može otići kao pobjednik.
AUERBACH ODLAZI SA SMIJEŠKOM
Red je planirao ostati sa Celticsima kao generalni menadžer
pa je morao imenovati nasljednika.
Znao je da Russell treba trenera koji će ga nadahnuti
i zadržati zainteresiranim za igru.
Ima li bolje od sadašnjeg li bivšeg Celtica?
Obojica smo napravili popis, a moj prvi izbor bio je Frank Ramsey.
Frank je bio u mirovini u Kentuckyju i nije mogao otići.
Obratili smo se još nekolicini
i nijedan nije bio prikladan obojici.
Rekao mi je: „Moram nekoga uzeti.
Potražit ću nekoga izvan organizacije.”
U očaju, Red je nazvao Alexa Hannuma, trenera San Francisco Warriorsa,
bivšeg trenera-igrača St. Louis Hawksa
i starog rivala koji Russellu nije bio drag.
Rekao sam: „Ako ga uzmeš, idem u mirovinu s tobom.”
Pitao sam Russella: „Tko će biti trener kad Red ode?”
Rekao je: „Alex Hannum”,
jedan od Russellovih najljućih neprijatelja.
Rekoh: „Ne možeš igrati za Hannuma. Mrziš ga.”
Rekoh: „Slušaj, za ime Boga, ti ćeš biti trener vražjoj momčadi.
Želiš to?” „Da.”
„Reci Redu da ćeš biti trener.”
Nekih 25 minuta kasnije,
sjedim u hotelskoj sobi
i zazvoni telefon.
Zove Red Auerbach i kaže: „McSweeky, kurvin sine.”
Rekoh: "Rede, što je bilo?”
Bum, zaklopi slušalicu.
Nekoliko minuta kasnije, Russell kuca. Kaže: „Ja sam trener.”
Samo sam ga zagrlio i poljubio
i povukao za bradu.
„Ovo je nešto najdivnije na svijetu.”
PRVI CRNI PROFESIONALNI MENTOR
Imali su Cousyja i Auerbacha, ali nisu imali naslov prvaka
do Billa Russella, a sad je on trener-igrač.
Mislio sam da će mi trenerski posao
dati novu energiju za odnos s igrom.
To je trebao dobiti
prema onome što je učinio.
Evo novog trenera Celticsa. Želim ti svu sreću.
Hvala.
Hoćete li biti kopija Reda Auerbacha ili ćete biti svoj trener?
Nitko ne može biti kopija Reda Auerbacha.
Morat ću raditi na svoj način. I ja sam tvrdoglav.
U tome ću slijediti Reda. Bit ću tvrdoglav kao i on.
Na završnoj večeri za kraj sezone,
Russell je rekao da mu se uloga promijenila,
ali da su mu osjećaji i očekivanja za suigrače ostali isti.
Očekujem puno od ove momčadi sljedeće sezone.
Nikad nisam bio dio momčadi s više srca od ove.
Nisam blizak s mnogima, ali vas sam zavolio.
Bili ste bolji prema meni od ikoga u životu.
Doista ste mi obitelj.
Celticsi su više od imena ili momčadi.
Oni su način života.
Objava je bila značajna za Celticse,
za cjelokupni sport i za državu.
Russell bi postao prvi crni trener
u nekom profesionalnom sportu u Sjevernoj Americi.
Ali novinari nisu bili sigurni što da misle o tome.
'MISLIM DA JA TO MOGU' - RUSSELL
Možete li raditi nepristrano, bez obrnutih rasnih predrasuda?
Da.
Vi ste prvi crnac koji obavlja glavni trenerski posao.
Osjećate li dodatni pritisak?
Nimalo. Drugi to više naglašavaju od mene
jer je prirodno da dobijem ovaj posao
ili da mi ga ponude.
Russell je postao trener Celticsa, momčadi koja je osvojila
već bezbroj naslova,
to je velik događaj u američkoj sportskoj povijesti.
Sjećam se kad sam čuo
da će Russell biti trener Celticsa.
Bio sam jako sretan zbog toga.
I radilo se o samo pet godina od sustava s maksimalno dva crna igrača.
Nije postao samo zaštitno lice Celticsa.
Postao je dio glavnog ureda
koji je najvidljiviji ostatku svijeta.
Ne mogu zamisliti kako je to
truditi se biti sjajan u obje uloge jer su potpuno drukčije
i zahtijevaju toliko energije, perspektive i promišljanja.
Bolji je čovjek od mene.
Russell i Celticsi sjajno su otvorili sezonu,
pobijedivši u 10 od prvih 12 utakmica.
Ali više od pobjeda ili poraza,
jedan je događaj duboko utjecao na trenera Russella.
Kad su Celticsi igrali prijateljsku utakmicu u Louisiani,
Billov je otac doveo njegovog djeda na prvu košarkašku utakmicu.
G. Charlie došao je u svlačionicu sa starim.
Nakon nekoliko minuta, obuzela nas je panika.
Stari je plakao. Mislio sam da ima infarkt.
Zatim smo obojica vidjeli da ga ne boli.
Zapanjeno je buljio,
paraliziran od prizora Sama Jonesa i Johna Havliceka pod obližnjim tušem.
Moja dva suigrača su se sapunala i razgovarala,
nesvjesni starčevih emocija.
Stari nas je pogledao i polako izjavio:
„Nisam mislio da ću doživjeti
da voda klizi s crnca na bijelca.”
Odmahivao je glavom.
„Vidi se da se njih dvojica vole.”
U poziciji ste da prvi put preuzmete vodstvo.
Dugačak niz pobjeda. Želite li nešto predvidjeti?
Ako neće biti ozljeda, mislim da idemo do kraja.
Bacio se ukoštac s više toga nego što je tada bio spreman.
Igrao je u prosjeku 45 minuta po utakmici,
a bio je i trener
i brinuo se da smo svi na svojim mjestima,
da napad funkcionira kako treba i da je obrana na svojem mjestu.
Kad je preuzeo posao, sigurno nije shvaćao
koliko će mu snage trebati za to.
Baš se te godine Wilt malo sabrao
i imao nevjerojatnu momčad.
Službeni program, samo 35 centi. U programu je cijela momčad.
Wilt Chamberlain, čitajte u službenom programu.
Tijekom prošle dvije godine, 76ersi su prerasli
iz momčadi koja obećava u moćnu momčad.
Imali su najbolji omjer u NBA-u,
a Wilt je napokon imao momčad s kojom se može povezati.
Odbijanje vas može povrijediti.
U proteklih deset godina, Celticsi su osvojili devet naslova.
Lani su 76ersi bili „zamalo prvaci”.
Prošlost im govori: „Pobijedite Boston.”
Dodaje Greeru koji šutira i pogađa.
Oba kluba žele pobjedu.
Greer s lijeve strane. Šutira i promašuje.
Skok za Chamberlaina. Polaganje i prekršaj.
Sixersi su dominirali u prve tri utakmice u doigravanju 1967.
Wilt, sad veteran, prilagodio je svoju igru
i počeo više dodavati i sudjelovati u obrani.
Predivan blok za Chamberlaina!
U prvoj godini u NBA-u kao trener-igrač,
Russell je naslijedio solidnu organizaciju, ali s propustima.
Došli smo u Garden gdje su bili gadni navijači sa svojim zlobnim stavom.
To nije bilo natjecanje već sukob.
Navijač je upao u gužvu.
Celticsi su pobijedili u četvrtoj utakmici,
ali vratili su se u Philadelphiju
gdje su navijači tražili kraj dinastije Celticsa.
Walker ulazi i polaganje!
Ovo je izvanredna utakmica.
Do Greera kojeg love. Polaganje!
BOSTON JE MRTAV
Navijači Philadelphije su skandirali: „Celticsi su napokon mrtvi”.
BOSTON VEČERAS UMIREŠ
Bill Russell gleda kako se njegova dinastija ruši.
Pet, četiri, tri, dva, jedan!
Wilt i Philadelphia 76ersi pobijedili su jer su bili bolji.
Gotovo su nas protjerali s terena
i odmah sam okusio sindrom gubitnika.
Iako su Celticsi imali neviđen niz
od osam uzastopnih prvenstava, navijači u Bostonu su me izviždali.
„Gotovi ste, ha?”
„Znao sam da neće potrajati. Nemate to više u sebi.”
Morao sam treptati.
Sixersi su osvojili naslov prvaka te godine
i dali Wiltu prvu titulu.
U međuvremenu, u Bostonu, komentari nakon poraza Celticsa
bili su usmjereni na jednog čovjeka.
Imali smo naviku pobjeđivati
i sve dok smo se mogli osloniti na Russella,
mislili smo da ćemo sve osvojiti.
Russ je bio ponosan čovjek
i povrijedilo ga je
to što nismo pobijedili.
I bilo ga je sram.
Bio je tih, nije htio razgovarati o sezoni.
Takav je bio.
Rekao je: „Vidjet ćemo što će biti sljedeće godine.”
Ako niste primijetili zbog uzbuđenja oko prvenstva u bejzbolu,
u subotu navečer počinje NBA sezona.
Ovdje u Boston Gardenu, svi se veterani
vraćaju za Celticse i pokušavaju vratiti krunu
koju su im uzeli Philadelphia 76ersi.
Nikad nisam predviđao.
Svih ovih godina, pitali bi me: „Kako ćete proći?”
Rekao bih: „Ne znam. Nemam ništa za reći.”
Lani su me pitali: „Kako ćete proći?”
Rekao sam da ćemo osvojiti naslov i nismo.
Neću više nikad ništa reći.
Russell se u drugoj sezoni suočio s dvostrukom prijetnjom.
Prvo je morao dokazati da momčadi može donijeti naslov
nakon poraza od Philadelphia 76ersa.
A drugo je nastalo iz rata koji je rastrgao Ameriku
i svijet sporta.
Vrlo brzo sam razvio snažna uvjerenja u vezi s ratom u Vijetnamu.
Izgledalo je kao nastavak kolonijalnih ratova
prema kojima sam, kao crnac koji se protivio afričkim kolonijama,
bio osjetljiv.
Zapravo, Vijetnamci su govorili
da ne žele da im zapadnjaci vode državu.
Mi Amerikanci na to nismo tako gledali.
Kao carstvo, htjeli smo definirati rat
kao pitanje komunizma protiv demokracije.
Bombe u Vijetnamu eksplodiraju kod kuće.
Uništavaju san i mogućnost
za pristojnu Ameriku.
Hej, LBJ, koliko si klinaca danas ubio.
Jebeni komunisti ovdje su glavni!
Rat je izazvao bijes i gorčinu i podijelio je naciju.
-Što želimo? -Mir.
-Kada ga želimo? -Odmah.
Među onima koji su se protivili borbi
bio je 25-godišnji prvak teške kategorije, Cassius Clay,
koji je prešao na islam i uzeo ime Muhammad Ali.
Tvrdili su da ga vjerska i etička uvjerenja
sprečavaju da se bori i ubija one koje ne poznaje.
Ne bih trebao ići u Vijetnam
i pucati na one koji me ne zovu crnčuga,
koji me ne linčuju, ne šalju pse na mene i ne siluju mi mamu.
Ali se suočio s gubitkom titule,
federalnim progonom,
petogodišnjim zatvorom
i kaznom od 10 000 dolara.
Muhammad Ali
privodio je kraju svoju boksačku karijeru.
Nije mu smetao gubitak milijuna dolara. Bio je vrlo hrabar.
Ponosili smo se što smo bili crni sportaši
jer mi je pokazivao, svojim djelima,
ono što je važno.
Ne poznajem mnogo sportaša
koji bi odabrali put koji je on odabrao.
Za to treba ogromna količina volje, hrabrosti itd.
Stvarna vjera.
SASTANAK U CLEVELANDU 4. LIPNJA 1967.
Sastanak u Clevelandu bio je odgovor crnih sportaša
na činjenicu da Ali odbija ići u vojsku.
Htjeli su pokazati potporu za svog brata.
Nismo išli u Cleveland da nagovorimo Muhammada da ide u vojsku.
Ponudili smo mu našu pomoć.
Nigdje ne piše da prvak teške kategorije
mora pripadati određenoj religiji ili da ne smije imati prigovor savjesti.
Došli smo zbog prijateljstva s Muhammadom Alijem.
Htjeli smo od njega saznati…
Čitate novine, gledate televiziju i sve to.
…što se događa?
Ustao je pred mnogim teškim pitanjima
i, zapravo, gospodo, uvjerio nas je
da je kod njega to pitanje religije.
Vjeruje u svoju religiju
i njegov stav temelji se na tome.
Zbog svega što je prošao
postao je vrlo usamljen čovjek.
Ovo je slavna slika.
Vjerojatno jedna od najpoznatijih fotografija 20. stoljeća.
Ovi su crnci, ove zvijezde,
izašli iz svoje uloge kao zvijezde Cleveland Brownsa
ili Celticsa ili Packersa
i rekli: „Ne, prvo smo crnci.”
Osjetili su odgovornost
da podignu svoju platformu, svoj glas,
svoje želje za promjenu u ovoj zemlji
i što to znači biti crni sportaš.
Billu i meni bilo je zajedničko
to što se nismo htjeli odreći naše individualnosti,
već smo se bavili predrasudama,
diskriminacijom
i nepoštenim postupcima.
Ako ste zvijezda
i ako kažete prave stvari i ponašate se kako treba,
zaradit ćete nešto novca.
Ako ćete biti aktivist, morate se toga odreći.
Bill je bio posebna osoba.
Mogli ste računati na to
da će se suprotstaviti nepravilnostima.
Bill Russell uhvatio je bit,
dušu i srce onoga što je Ali govorio.
Kad je neki novinar pitao Billa:
„Što će biti s Muhammadom Alijem?”
Bill mu je odgovorio:
„Ne brine me Muhammad Ali.
On je učinio nešto što ja nisam mogao.
Pronaći nešto čemu sam posvećen i za što sam spreman riskirati život.”
„Ne brine me Ali. Brinu me drugi.”
Ovo je posebno izvješće CBS Newsa.
Dr. Martin Luther King Jr.,
vođa građanskih prava i dobitnik Nobelove nagrade,
ubijen je večeras u Memphisu u Tennesseeju.
Stajao je na balkonu drugog kata hotela Lorraine
kad se začuo pucanj s druge strane ulice.
Navodno ga je pogodio u vrat.
San dr. Martina Luthera Kinga Jr.-a
nije umro s njim.
Amerikom neće vladati metak
već samo glas slobodnih i pravednih ljudi.
Mislim da su sve momčadi, bez obzira na rasu ili religiju
ili što već,
osjetile gubitak.
To je ostavilo traga na svima.
U više od 150 američkih gradova izbili su neredi.
Divljanje s paleži i pljačkom neviđenima u povijesti ove zemlje.
Testira se sama srž ove republike.
Tuga i bijes eksplodirali su u gradovima širom države.
U Philadelphiji, Celticsi su trebali
igrati prvu utakmicu finala Istočne divizije
protiv 76ersa.
Više nećemo samo čekati dok ubijaju naše vođe.
Znam da sam cijeli dan bio u šoku.
Sjedio sam satima prije nego što sam mogao govoriti o nečemu drugome.
Pomislio sam da ne bih trebao igrati. Nazvao sam Wilta.
Čak ni slavni sportaši
poput Billa Russella i Wilta Chamberlaina
nisu mogli navesti NBA da kaže: „U čast ovog velikog čovjeka,
pauzirat ćemo i nećemo igrati.”
Kako su navijači već pristizali u dvoranu,
Chamberlain je tražio da se u svlačionici glasa hoće li igrati ili ne.
Obojica smo se složili da ne bi bilo dobro odgoditi utakmicu.
Imate 10 do 12 000 ljudi. Otkazati utakmicu izazvalo bi nevolje.
Na kraju su odlučili igrati.
Navijači su gledali stoičku, ali ne usredotočenu utakmicu,
čak i od dva velika rivala, Russella i Chamberlaina.
Vlada jeziva atmosfera. Nema iste radosti i uzbuđenja
koju vežemo uz košarkaško doigravanje.
Celticsi su pobijedili 127 prema 118.
Četiri dana kasnije, King je pokopan u Atlanti.
Na Kingov su sprovod došli slavni političari,
zabavljači i superzvijezde iz NBA-a.
Mnogi su se bojali da je njegov san umro s njim.
Jako sam poštovao dr. Kinga.
On je bio posljednja prepreka.
Ono što sam rekao prije deset godina,
pa su me nazivali „ljutitim crncem”,
sad izlazi u javnost, a to je tako tužno.
Ništa konstruktivno nije nastalo iz nasilja.
Evo nekoga tko je vjerovao u nenasilje
i netko ga je ubio.
To je prava tragedija.
Dana 10. travnja, dan nakon Kingova sprovoda,
doigravanje se nastavilo u Boston Gardenu.
CELTICSI PROTIV 76ERSA FINALE ISTOČNE DIVIZIJE 1968.
76ersi su nadigrali i pobijedili protivnika.
Celticsi su izgubili 115 prema 106.
Philadelphia je dobila i sljedeća dva puta.
Nijedna se momčad, ni Celticsi, nisu vratili
nakon 3 prema 1.
Ali debela dama još nije zapjevala.
Nije gotovo, dok debela dama ne počne pjevati.
Celticsi su pobijedili u petoj utakmici
i zgazili Philadelphiju 122 prema 104.
Situacija se promijenila.
Celticsi su dobili i sljedeću u Gardenu.
S Russellovim blokiranjem i solidnim vođenjem,
pobijedili su u finalu u Philadelphiji
da dokažu da su još uvijek prvaci.
Russell je to nazvao najviše zadovoljavajućom pobjedom.
Celticsi su u finalu pobijedili Lakerse,
te je Russell dobio deseti naslov, prvi kao glavni trener.
Bille, čestitam na sjajnoj utakmici i sezoni.
Hvala.
Je li vas trenerski i igrački posao više iscrpio ove sezone
nego proteklih sezona?
Mislim da nije.
Mogu li novi crni sportaši kolektivno donijeti društvenu ili političku promjenu?
Ono što sam činio i rekao tijekom godina,
bilo je zato što sam bio na visokom položaju i bio sam dobar.
Ali zato sam mogao više toga izgubiti
u smislu onoga o čemu su govorili.
Ali za mene je to bili ništa, jer ako nemam svoju hrabrost,
onda nemam ništa.
Sportaši su proizvodi, a ne ljudi.
Stalno me maltretiraju i stavljaju u samicu
već nekih tri tjedna.
-Što ste vi? -Crne pantere!
Najvažnije je zaustaviti fašizam,
jer će fašizam zaustaviti nas.
Osjećam se potpuno neadekvatno.
Kad sam vidio što sve ljudi prolaze,
moj doprinos vrlo je malen.
Russ već posljednje tri, četiri godine govori da će ići u mirovinu.
Rekoh: „Russ, ne možeš otići.
Moraš nastaviti igrati da možemo osvajati prvenstva
i da dobivamo dobre plaće za to, dobro?
Ne možemo pobjeđivati bez tebe.”
Dana 15. ožujka 1969.,
tijekom utakmice protiv Baltimore Bulletsa,
Celticsi su izjednačili u posljednjim sekundama.
Nakon što su dobili loptu, Russell je zatražio minutu odmora.
Vikao sam: „Imamo ih! Ubijmo ih!”
Odjednom sam prasnuo u smijeh i nisam mogao prestati.
Igrači su mislili da sam poludio. Rekoh: „Ovo je nešto posebno.
Odrasli čovjek trči polugol pred tisućama ljudi,
igra se i viče da će nekog ubiti.”
Pogledao sam suigrače kao da sam rekao nešto mudro.
Tupo su me gledali kao da nisam rekao ništa.
Izgubili smo loptu i Bulletsi su pobijedili.
Koliko god da sam se smijao tijekom karijere,
nikad se nisam rugao samoj igri.
Ne možete dati ono što igra traži
ako se počnete baviti njezinim smiješnim aspektima.
Već sam znao da u sportu nema završnih pobjeda.
Igre se nastavljaju.
Jedina završna pobjeda jest odlazak
s te posljednje utakmice.
Rekao sam sebi i nikome drugome
da igram posljednju sezonu.
To je bila brutalna sezona za Celticse,
koji, u očima cijele lige,
više nisu bili kao nekad.
Čarolije nadahnute košarke postale su rjeđe.
Znao sam da se to ponekad događalo jer sam bio i trener i igrač,
ali velikim dijelom i zato što više nisam mogao.
Russell je očito bio u sutonu karijere.
Sam Jones i Satch Sanders ostarjeli su.
Nekoć smo ih zvali gerijatrijom.
Kad igra počne, oni imaju bandaže na koljenima.
Izgledaju kao da su iz '40-ih sa starim visokim tenisicama.
Bilo vam ih je žao.
U fazi sam karijere kad mi je svaka sezona kazna.
Celticsi su završili četvrti na Istoku.
Trebalo je biti gotovo.
Nitko nije očekivao pobjedu.
Unatoč monotonoj igri i lošim predviđanjima,
Boston je stigao do polufinala Istočne divizije
protiv 76ersa.
Celticsi su razbili Philadelphiju.
Za naslov divizije igrali su protiv Knicksa.
Znali smo da možemo pobijediti Philadelphiju.
Znali smo to.
New York, već teže.
CELTICSI PROTIV KNICKSA FINALE ISTOČNE DIVIZIJE 1969.
Knicksima je sve išlo.
U centru, Willisu Reedu, imali su vrijednog i vještog vođu.
Inteligentnog napadača, Billa Bradleyja i dinamičnog braniča, Walta Fraziera.
Na početku sezone govorili smo o naslovu.
Sad smo bili u svlačionici
i govorili: „O ovome smo govorili.
Zbog ovoga igramo. Učinimo to.”
Mislili smo da možemo pobijediti.
Knicksi su mislili da nas imaju,
jer su u regularnom dijelu dobili šest od sedam utakmica.
Willis Reed bio je okosnica njihove obrane.
Svima je pomagao.
Za svaku sam utakmicu mijenjao napad.
Kad bi se prilagodili na igru ispod koša, mi bismo prešli na dalje šutove.
Tako sam mijenjao protok obrane.
Ali bili smo bolja momčad.
Oni to nisu htjeli čuti.
Russellove prilagodbe su upalile.
Knicksi su poraženi.
Jedanaesto prvenstvo bilo je na vidiku.
Celticsi su se po sedmi put trebali suočiti s Lakersima u NBA finalu.
Treneru, dobili ste Wilta Chamberlaina.
Koliko ste ljudi time naljutili?
Ne, mislim da sam mnoge usrećio.
Treneri Istočne divizije su sretni jer imaju bolje izglede.
Imate trostruku prijetnju, s tri velika igrača.
-Kako ćete proći ove sezone? -Bolje da pobijedimo.
Ako ne, neću imati posao.
Uvijek sam htio igrati u momčadi s igračima poput Jerryja Westa
i Elgina Baylora i drugih pouzdanih igrača Lakersa.
Sretan sam što su me zamijenili.
Došao sam u momčad koja ima šansu postati
jedna od najboljih u košarkaškoj povijesti.
Lakersi nikad nisu pobijedili Celticse u finalu,
ali 1969., kad se Chamberlain pridružio Westu i Bayloru,
momčad je dobila originalnu Veliku četvorku NBA-a.
Bili smo bolja momčad, točka.
Boston nije bio dostojan biti u istoj ligi s nama.
Hvatali su se za slamke.
Broj 13 iz Kansasa, Wilt Chamberlain.
Svi su govorili: „Celticsi su stari. Ne mogu opet pobijediti.”
Osjećate li u svom srcu da opet možete uspjeti?
Da.
Igra se za naslov prvaka, dame i gospodo.
Sve je na kocki.
Dok su se Russell i Wilt borili,
utakmicu je odlučio Jerry West s 53 koša
i doveo je Lakerse do prve pobjede.
Jerry West odigrao je najbolju utakmicu koju sam ikad vidio.
Bio je nezaustavljiv.
Iz Boston Globea tražili su Russella da piše dnevnu kolumnu
i da čitateljima ponudi uvid u svaku utakmicu.
Kao i uvijek, bio je otvoren i iskren.
Westovi koševi bili su važan faktor,
ali izgubili smo s dva razlike.
Ne bi bilo bitno ni da je postigao 100 koševa,
a da smo mi dobili s jedan ili dva razlike.
Pobjeda je ono važno.
U drugoj je utakmici West postigao 41 koš
i još jednom doveo Los Angeles do pobjede.
Lakersi su imali dvije utakmice prednosti
ispred Russellovih Celticsa.
Celtici su imali problem.
Nijedna se momčad još nije vratila nakon dva poraza.
Dopuštali smo prosjek od 119 koševa po utakmici.
Ne smijemo u svakoj utakmici dopuštati toliko koševa.
Nije bitno tko postigne koševe.
Sljedeće dvije utakmice igrale su se u Bostonu
i Celticsi su morali dobiti obje
da bi imali šansu za jedanaesti naslov
Pobijedili su u trećoj.
Ali u četvrtoj utakmici, Lakersi su vodili za koš
a Celticsi su imali napad uz sedam sekundi do kraja.
Sam Jones je doletio oko trojice i bacio loptu.
Bacio ju je.
Pogodak.
Sekunda do kraja, ali utakmica je gotova.
Prljavo, ali svejedno.
Sam je pogodio ključni koš.
Kako je domaćin dobio svaku od prve četiri utakmice,
to se nastavilo kad su Lakersi došli do pobjede u petoj u L. A.-u.
Neke stvari bolje da su nedorečene. Što se tiče utakmice od četvrtka,
s Lakersima, nemam komentara.
Billov prezir pokazao se sljedeće večeri na domaćem terenu
kad je zadržao čovjeka koji je jednom dao 100 koševa na utakmici
na samo osam.
Prednost domaćeg terena predvidjela je seriju
i zadnja je utakmica održana u Los Angelesu.
Lakersi su i dalje bili favoriti.
Što mislite o još jednoj sedmoj utakmici,
ali ovaj put na gostujućem terenu.
Već smo uspijevali.
CELTICSI KOD LAKERSA SEDMA UTAKMICA FINALA - 5. SVIBNJA 1969.
Boston želi jedanaesti naslov u 13 godina.
Lakersi žele okončati tu dinastiju.
Sedma utakmica na terenu Lakersa
i Lakersi su napokon trebali osvojiti naslov
koji nisu mogli osvojiti protiv Boston Celticsa.
Jerry West to je sažeo rekavši: „Možemo ih pobijediti.
Možda više nikad ne dobijem priliku.
Mislili smo da imamo probleme.
Da budem iskren, nismo bili samouvjereni
kao proteklih godina.
Velika je večer. Lakersi bi mogli uzeti naslov.
Mogli bi postati svjetski prvaci.
Jack Kent Cooke dao je postaviti balone na vrh dvorane
koji su trebali biti pušteni nakon pobjede Lakersa.
Kako je netko mogao smisliti nešto tako glupo
i staviti te balone gore?
Jack Kent Cooke stavio je papir na sva sjedala.
Kad Lakersi osvoje naslov, zasvirat će orkestar limene glazbe
i spustit će se baloni s krova dvorane.
To sam prenio Russellu.
Sam mi je to pokazao i rekao sam: „Apsolutno je nemoguće
da Lakersi večeras pobijede. Ne mogu nas pobijediti.”
Ako vas netko zeza
ili se ruga vašoj mami
ili navuče Supermanov plašt
ili vas uvrijedi, što god,
baci vam pijesak u lice,
naljutite se i prijeđete na novu razinu.
Russell protiv Chamberlaina.
Russell dobacuje loptu Samu Jonesu.
On je dodaje Havliceku koji napada Baylora.
Havlicek pogađa sa šest metara. Havlicek daje koš u deset sekundi.
Russellova strategija za utakmicu…
GLAS SAMA JONESA
…rekli smo: „Pregazit ćemo ih.”
Sam, kroz sredinu, pogađa.
Oko Siegfrieda, ispod, polaganje. Russell blokira! Sjajna akcija.
Celticsi djeluju svježe. Lakersi su više statični.
Kao da su umorniji od Celticsa.
Celticsi su imali prednost od 17 koševa u zadnjoj četvrtini.
Lakersi gube 17 koševa razlike.
Ali Jerry West i Lakersi odbijali su se predati.
Njegovi koševi probudili su navijače u Forumu.
i doveli Lakerse do devet razlike.
Sve oči bile su uprte u Wilta.
Havlicek gađa za dva, ne ide. Skok.
Chamberlain je hvata, ali ozlijedio je koljeno.
Chamberlain je s ozlijeđen.
Minuta odmora. Ozljeda…
Chamberlain će možda morati izaći.
Wilt mora izaći, ne može nastaviti.
Van Breda Kolff bio je bijesan.
„Taj veliki kurvin sin!
Kako može otići s utakmice?”
Iz svojih sebičnih razloga,
bio sam uvrijeđen čim je Wilt napustio igru.
Nisam smatrao da je teško ozlijeđen.
Čak i da je bio, htio sam da ostane.
Bili smo tako blizu da pobijedimo u sjajnoj utakmici.
Wiltov odlazak bio je kao krivo napisana riječ
na kraju drage vam knjige.
Mel Counts ući će umjesto Wilta Chamberlaina.
Ušao je Mel Counts i igrao je dobro.
Dribling. Za dva. Ulazi!
Kad je Wilt izašao, Lakersi su ubrzali igru
iskoristivši prednost nad starim Celticsima.
Vidi se kako se situacija mijenja i Lakersi dobivaju novi duh.
Skoro su izjednačili.
Vide naslov prvaka. Jako ga žele.
Lakersi zaostaju za koš.
Wilt mi kaže:
„Reci šefu
da sam se spreman vratiti u igru.”
Van Breda Kolff mu je u toj histeriji i ludilu
rekao: „Reci mu nek odjebe.
Ne treba nam.” I nije htio vratiti Chamberlaina u igru.
Došli su blizu, ali još ih nisu uhvatili.
Lakersi će se vratiti bez Wilta Chamberlaina.
Zaostajali smo jedan koš,
uz nešto više od minute do kraja.
Čuvao sam Havliceka, koji je imao loptu i driblao.
Posegnuo sam za loptom i izbio mu je
ravno u ruke Dona Nelsona.
Bio je na liniji slobodnih bacanja.
Don Nelson dobiva loptu i baca je.
Brzo ju je izbacio.
Udarila je o rub koša i otišla uvis.
Udarila je u tablu.
Otišla je četiri metra u zrak.
I upala u koš.
Erickson…
Izbijena je, ali dolazi do Nelsona!
Šut je kao usporeni let noža.
Don Nelson.
To je čista sreća.
Kao da neka viša sila nije htjela da pobijedimo.
Boston Celticsi opet su uspjeli.
Ponekad mislim da je Jerry bio u pravu
dok je mislio da je bio uklet protiv Celticsa.
Neki mogu prijeći preko toga. Ja nisam.
Ni dan danas.
Kao da mi je… rupa u srcu.
To mi je bilo najveće razočaranje u sportskom životu,
da ih ne pobijedim.
Razliku je uvijek činio Bill Russell.
Mnogo balona visjelo je s krova, ali nikad neće biti pušteni.
Kaže se: „Bogovi Celticsa s njima su u Forumu.”
To je nešto iz Boston Gardena.
Naravno, morate reći
da su Celticsi najveća dinastija
u povijesti profesionalnog sporta.
Moji suigrači igrali su tako žestoko
i držali su se tako čudesno
da sam bio ponosan na njih i na sebe.
Bile, ovo je sjajna pobjeda.
Točno.
Znam da je teško reći što vam je na umu.
To je sigurno sjajna pobjeda.
Ovo je sjajna skupina momaka.
Divno je kako su igrali za mene.
Otrcano je kad tako govorim,
ali rekao sam im prije utakmice: „Nije bitno kako ispadne.
Ne bih vas mijenjao nizašto na svijetu.”
Nakon utakmice, čekao sam da Bill Russell bude sam.
Imam 25 godina, crvene kose i pjegice.
Najbjelji sam tip u Sjevernoj Americi.
Otišao sam do njega.
Prišao sam Billu i rekao: „Bille?”
Pogledao me i rekao sam:
„Hoćete li sad otići u mirovinu?”
Nastala je stanka.
Jim Brown, koji je sjedio pored, pogledao me i rekao:
„U mirovinu? Sad je osvojio naslov prvaka.
Zašto ga pitate hoće li u mirovinu?”
Nisam siguran da je itko znao da je to bila Russellova posljednja utakmica.
Imao je interese koji su išli dalje od košarke,
a njegova je znatiželja sezala puno dalje.
Kad mi je Bill Russell rekao da će se umiroviti,
pogledao sam ga. Isprva mu nisam vjerovao.
Ali vidio sam da postaje emotivan
pa sam počeo vjerovati da će doista otići.
Na kraju je objavio svoje umirovljenje u članku u Sports Illustratedu,
koji su mu za to platili 25 000 dolara.
DOSTA MI JE KOŠARKE
Imam još godinu dana ugovora s Celticsima.
Jedan je od najunosnijih u sportu i jako sam zadovoljan njime.
Bio sam plaćen da igram, ali igrao sam iz drugih razloga.
Igrao sam jer sam bio predan tome da budem najbolji.
Bio sam dio momčadi
i predao sam se tome da stvorim najbolju momčad.
Ali što se igre tiče, izgubio sam natjecateljski poriv.
Da nastavim igrati, drugi bi znali da mi nije stalo.
Tako se ne igra. Tako se ništa ne postiže.
Tijekom cijele prošle sezone,
imao sam jeziv osjećaj da sam to već prošao.
Svaku akciju, svaku situaciju. Stajanje u bloku, promašaj.
Sve sam to već vidio i učinio. Sve je postalo ponavljanje.
S takvim stavom nisam mogao ući u novu sezonu.
Kad sam to čuo, rekoh: „Ajme.”
Ovo je povijesni trenutak za nekoga tko još može igrati
i boriti se za naslov, da kaže: „Kvragu i sve, više neću igrati.”
Karijera je završena.
Više se neće vratiti.
Najistaknutija timska sportska dinastija,
a nakon te utakmice, bilo je gotovo.
Profesionalna košarka izašla je iz mog života 1969.,
ali nije bila sama.
Sve mi je u životu djelovalo kao teret,
uključujući i brak od 13 godina, troje djece, prijatelje iz Bostona
i materijalne stvari.
U nekoliko mjeseci nakon umirovljenja,
ostavio sam i život u Bostonu i sve što je išlo uz to.
Svaki moj dah bio je hladan.
Izašao sam u vanjski svijet nakon 13 godina u hiperbaričnoj komori.
Mislio sam da nešto dugujem, ali nisam znao što.
U svojem umu,
znao sam da me košarka nije trebala štititi,
ali i da nisam morao živjeti bez nje.
Bill Russell spakirao je kofer i svojim se Lamborghinijem
odvezao u Los Angeles.
Koliko ja znam, u L. A.-u je akcija.
Garantiram da se nitko neće zabavljati kao ja.
Prizivala ga je nova pozornica, zabavna industrija.
Pozdravite jednog od najvećih košarkaša svih vremena.
g. Billa Russella.
-Tko je napisao taj uvod? -Ja.
Kako to misliš: „Jednog od najvećih košarkaša?”
Ispričavam se, Bille.
Najvećeg košarkaša svih vremena.
Bill se pojavio na nekoliko humorističnih emisija i talk showova.
Bille, ako nastaviš s tim, završit ćeš u ludnici.
Pokazat ću ti.
-Može. -Dobro? Ovako.
G. Tillengast?
Da, gospodine.
PRODAVAONICA CIPELA
Ovo je g. Tillengast.
Njegov talk show nije potrajao.
Zovem se Bill Russell.
Neka ustane pravi Bill Russell.
Russell se okušao i u glumi… s ograničenim uspjehom.
Da podmirim dug.
I pojavio se u nekoliko televizijskih reklama.
Ne mogu promašiti!
Puno.
Radio je kao NBA analitičar za nekoliko mreža.
Znate kako je to jer ste se bavili time.
Ja nisam zabio ni koš.
Dovodili ste momke da zabijaju.
Preplaćeni ste.
Russell je imao redovita predavanja.
Dijelio je svoja iskustva i filozofije s mladima.
Za mene je obrazovanje osnova kojom se služite
da biste razmišljali.
Da svojevoljno prihvatite odgovornost
toga što ste ljudske rase.
Ja sam Rob Chamberlain. Zanima me…
-Kako ste zovete? -Rob Chamberlain.
-Chamberlain? -Da.
-Nismo u rodu. -I mislio sam.
Tijekom jednog govora, Bill je kritizirao Wilta
zbog odlaska s finala '69. zbog ozljede.
Pročitat ću vam što je Bill rekao.
„Mislim da se izvlačio u posljednjoj utakmici.
Ozljeda koja nije slomljena noga ili slomljena kičma,
nije dovoljno dobra.”
Sam se povukao iz te utakmice kad je ozlijedio koljeno.
Ni ja ga ne bih uveo natrag iako mislim da je sjajan.
Nikad nisam rekao da Chamberlain nije nadaren,
ali košarka je momčadski sport.
Gledam broj naslova prvaka.
Igram da izvučem ono najbolje iz suigrača.
Reći ćeš mi da si izvukao najbolje iz Baylora i Westa?
On puno govori o tome što će učiniti.
Radi se o pobjedama i porazima, a on je često gubio.
Misli da je genij, ali nije.
To je izašlo u javnost
i dva prijatelja nakon toga godinama nisu razgovarali.
Nisam to trebao reći jer on mi nije ništa učinio.
Ali previše sam tvrdoglav za ispriku. Tako je kako je.
Ako netko kaže da je ozlijeđen, mislim da jest.
Ne odlaziš s takvog nečega ako ti nešto doista nije.
A sad? Je li ikad prekasno?
Ne razmišljam o tome. To je prošlost.
Znam da to nisam trebao učiniti. On zna da nisam.
-Bi li to išta promijenilo? -Baš i ne.
Sigurno smo obojica mogli živjeti da nam to nije smetalo.
Prijateljstvo s Chamberlainom,
Russell je isto ostavio iza sebe, kao i Celticse
i Boston.
Kad su 1972. umirovili njegov broj,
Russell je odbio javnu ceremoniju.
Došli su samo njegovi voljeni suigrači.
U Bostonu neki sportski novinari znaju biti…
GEORGE POWLES SREDNJOŠKOLSKI TRENER
…malo nezgodni.
Bill je vjerojatno zamjerao
neke stvari koje su se dogodile u Bostonu.
Vjerojatno je to rekao. To je jedan način.
To nije bio jedini slučaj da je Russell odbio individualnu počast.
Godine 1974., izabran je za Košarkašku dvoranu slavnih.
Kad su objavili da su me izabrali, dao sam izjavu
da ne želim da me uvode.
Sportski su me novinari napali.
Većina je pretpostavila da mislim da je to rasistički.
Mislim, ali to nije jedini razlog.
Navodno je Russell,
a nitko to ne zna, jer ništa nije rekao,
prigovorio jer nije bilo crnih igrača.
Zašto je tako?
Kao prvo, imamo crnih igrača. Ne od 1946.
Radije bismo,
ako ima neko legitimno pitanje, pritužbu, rezerviranost,
što god, da znamo za to.
Apsolutno, ako smo negdje pogriješili,
želimo se promijeniti.
S druge strane, uvjereni smo
da smo društvo otvorena uma
pa možda i više od toga.
Russell je pravi muškarac. Zauzeo se za ono u što je vjerovao.
Niste mu mogli srati.
Svelo se na to da sam o Dvorani slavnih mislio
isto kao i o autogramima i umirovljenju mog broja.
Htio sam se odvojiti
od toga kako zvijezde zamišljaju navijače
i kako navijači zamišljaju zvijezde.
Do 1973., Bill Russell preselio se iz Kalifornije u državu Washington
da postane trener i generalni menadžer Seattle Supersonicsa.
Doveo ih je u doigravanje po prvi put u povijesti.
Desetljeće kasnije,
preuzeo je još jednu neuspješnu momčad, Sacramento Kingse.
Nije im donio uspjeh
pa je otišao nakon nešto više od pola sezone.
Njegova se obitelj zabrinula da će, do 1990-ih
do kraja desetljeća,
kad NBA počinje uvažavati svoju prošlost,
ljudi zaboraviti na Billa Russella.
Russell je tada posegnuo za javnosti,
pred kraj 1990-ih.
Trideset godina nakon posljednje utakmice,
Bill Russell i Boston napokon su se pomirili.
Suzdržana zvijezda, čiji su broj umirovili 1972.,
bez pompe,
ovaj je put navijačima dopustio pristup.
U Boston Gardenu održala se večer slavlja Billa Russella.
Stigli su uzvanici i cijeli košarkaški svijet.
Predstavljam sve muškarce mojih godina
koji su odrasli diveći se Billu Russellu, sportašu.
Sve muškarce koji su od njega naučili kako biti muškarac.
Ako ne znate ništa o njemu,
ako ne možete podnijeti brutalnu istinu,
ne razgovarajte s Billom.
Kad sam odrastao u '50-ima i '60-ima,
i pročitao njegovu prvu knjigu, Go Up For Glory,
moja mama bila je knjižničarka i donijela ju je kući.
Bill Russell postao je moj junak.
Igrali smo malu ulogu
u najvećoj dinastiji profesionalnog sporta koja je ikad postojala,
a ti si za to bio odgovoran, Russe.
Takvi su trenuci postali ključ shvaćanja
njegovog utjecaja na ovu generaciju sportaša.
U ime Celticsa,
bili bismo vrlo nemarni da Billu ne damo
komad parketa.
Na ovom si parketu
stvorio tradiciju prvaka Boston Celticsa.
I jest!
Bille, zadovoljstvo mi je.
Bilo me sram, da vam pravo kažem.
Bilo je poučno čuti kako moji prijatelji to govore.
Jedna od stvari koju svi moraju znati
jest da niste sami u svemiru.
Dođete sami i odlazite sami,
ali ostatak vremena, ono između, niste sami.
Te čarobne noći,
Billa je u Boston Gardenu čekalo još jedno iznenađenje.
Dame i gospodo, Wilt Chamberlain!
Prve ikone NBA-a ponovno su se našle
i nakon godina razdvojenosti,
shvatili su da im odnos nije narušen.
Moj prijatelj, Wilt Norman Chamberlain,
bio je najbolji igrač protiv kojeg sam igrao.
Wilt i ja mogli smo razgovarati
i jedan od drugog tražili smo samo prijateljstvo.
Zahvaljujem vam na ovome.
Jako me dirnulo.
Htio sam vam zahvaliti
zato što ste mi dopustili da dođem u vaš život.
Vi koji ste došli u Garden,
i navijači, bili ste dio mog života.
Volimo te, Bille!
I ja vas volim.
Russellov košarkaški život napravio je puni krug,
ali slijedili su žalosni gubici.
Strašno otkriće danas u vili u Bel Airu u Kaliforniji.
Tijelo 63-godišnjeg Wilta Chamberlaina,
kojeg smatraju jednim od najvećih igrača u košarkaškoj povijesti.
Policija kaže da je uzrok smrti infarkt.
Neki od najvećih košarkaša došli su u Los Angeles
odati počast jednoj od legendi košarke.
Bivši Boston Celtic, Bill Russell,
sjetio se svog najljućeg protivnika.
Toliko me puta proveo kroz pakao.
Ali to nije bilo rivalstvo, već natjecanje.
Što smo bili stariji, više smo se sviđali jedan drugome,
jer smo znali da smo vrlo slični.
Bit ćemo prijatelji cijelu vječnost.
Obojica su bili posebni
jer čak i danas,
evo ga,
još uvijek govorimo o njima.
Moramo nastaviti nositi to dalje.
Proučavat ćemo baštinu Billa Russella
još godinama.
Ovogodišnji dobitnici Ordena slobode otkrivaju najbolje među nama
i onima kakvi želimo biti.
Bill Russell omogućio je uspjeh mnogima koji su uslijedili.
Kći mi je rekla da ću ga dobiti.
Prvo sam sjeo u auto i odvezao se do Kalifornije
da posjetim očev grob.
I…
Rekao sam mu za to.
I…
bilo mi je puno bolje.
Rekao sam mu:
„Znaš…
moram se složiti s tobom
da sam ostvario uspjeh.”
Nadam se da će jednog dana, u Bostonu, djeca gledati kip
izgrađen ne samo za Billa Russella igrača, već i za čovjeka.
Kad sam dobio Orden slobode, Obama je rekao:
„Jednog će dana u Bostonu biti kip Billa Russella.”
Rekao sam mu da mu to neću oprostiti.
Kip mi zvuči kao nadgrobni spomenik.
Rekao je: „Nije toliko za tebe, koliko je za grad.
Napravio si ogromni pomak
u društvenim i rasnim odnosima.
Jedna od najupečatljivijih slika nakon što je Colin Kaepernick kleknuo
u znak protesta protiv nasilja i rasne nejednakosti,
bila je slika Billa Russella
kako je i sam kleknuo
i izazovno gledao izravno u kameru,
kao da kaže: „Ako napadate njega, morat ćete napasti i mene.”
Bill je osjećao povezanost s Colinom, jer je za Billa
košarka bila nešto čime se bavio,
a ne ono što je bio.
Njegova baština bit će Malcolm Jenkins,
Anquan Boldin
i LeBron James…
NE MOGU DISATI
…i CP3
i D-Wade
i Renee Montgomery
i žene iz WNBA-a i tako dalje.
Oni su iz ove generacije ustali i rekli:
„I mi možemo nekako doprinijeti u ovoj borbi.”
Mi imamo, kao kolektiv,
moć da pomognemo nešto promijeniti.
Kažete ono što se mora reći, zauzmete stav,
date ljudima do znanja da ono što se događa nije u redu.
Russellova karijera temeljila se na tome.
Igrači moje generacije pitaju se: „Što slijedi?”
Ne poznajete li povijest, nećete znati kamo idete.
Morate shvatiti da imate moć, da su vaš glas i vaše mišljenje bitni
i to se prenosi na teren.
Obožavam Billa Russella.
Imao je dušu. Neki je ljudi nemaju. On je imao.
Bio je jedan od najjedinstvenijih muškaraca koje sam ikad upoznao.
Ne govorim to zbog njegova
košarkaškog uspjeha. Bio je vođa.
Bio je aktivist,
kad to nije bilo popularno,
ponekad pod cijenu svoje karijere.
Kad je Bill mislio da je nešto ispravno,
za time je išao. To je pouzdan čovjek.
Takav je Bill stalno bio.
Čovjek je svoj ako misli da radi ono ispravno.
Na kraju
živim u nadi da će mi, kad umrem,
uklesati:
„Bill Russell, bio je pravi čovjek.”
Boston Celticsi danas su izgubili legendu.
Bill Russell umro je s 88, ali njegova baština zauvijek će trajati.
U SJEĆANJE NA BILLA RUSSELLA 1934.-2022.
Jedan od omiljenih tatinih citata je da kad umre,
nije siguran u raj. To bi mogao biti korak niže.
Za njega je raj bio igrati za Boston Celticse.
Nevjerojatno je vidjeti posljednji utjecaj Billa Russella.
Htio je svima dati do znanja
da crnci ne bi trebali pristati na status quo.
U sportu i izvan njega.
Koliko je samo učinio za Afroamerikance. Zauzimao se za toliko toga.
Što je sve morao izdržati da igra košarku
i koliko je htio olakšati život drugima.
Još vodimo iste bitke.
Vođe i društveni divovi poput Billa Russella
postavili su te temelje da bismo mi bili uvjereni da to možemo.
Iz NBA su objavili da će umiroviti Billov broj.
Nitko u NBA-u neće moći nositi broj šest.
To je čovjek s najviše pobjeda i zaslužio je to.
Bill Russell imao je svoja uvjerenja,
ne samo u vezi s igrom, već i u vezi sa životom,
a očito i u vezi s državom.
Bio je patriot.
I nikad se nije bojao reći što misli,
bez obzira na posljedice.
Ikona, legenda i pionir.
Utjelovljenje pravog prvaka.
Svatko bi mu trebao dati 5 % sa svog ugovora, momci. Stvarno.
Da nije bilo njega, mi ne bismo bili to što jesmo.
Promišljanje, odraz.
Što je bilo…
što je moglo biti…
što će biti.
Bille Russelle,
obavio si svoj posao.
Ostalo je na nama.
Mogu reći da nikad nisam radio na tome da se svidim ljudima.
Samo sam htio da me poštuju.
Što je bio moj život? Mnogo toga.
Mnoga mjesta, mnoge pobjede, mnogi porazi,
vrijeme za žestoke ljubavi, mržnje i probleme.
Borio sam se na sve moguće načine.
Borio sam se jer sam vjerovao da je to ispravno.
Nitko se ne bi smio bojati posljedica
jer svi moraju činiti ono u što vjeruju da je ispravno.
Borio sam se za prava ljudi, svih ljudi, svih rasa i religija.
Možda ću uvijek činiti po svome.
Možda nikad neću biti dio mase.
Ali pokušat ću.
Prijevod titlova: Davor Levak