Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Годі, що ти робиш?
Я не можу!
Ай!
Ні, це було так близько!
Бий.
Ти це бачила?
Що ти робиш?
Не пиши нічого дурного.
Ні, тільки не на кросівках.
- Та я нові купуватиму. - Вони такі потріпані.
- Міла плюс Кія. - Назавжди!
- Поки ми тут... - Так?
Я відпущу кермо.
Ні, ти впадеш!
Ти боїшся? Ну ж бо.
Як у тебе це виходить?
У мене вийшло!
- Бувай, найкраща! - Бувай, найкраща!
- Привіт. - Привіт.
Вона щойно повернулася.
Привіт, мамо.
- Привіт, Кортесо. - «Привіт, Кортесо».
Та хай лупить той м'яч.
Вони думають лише про футбол.
- А домашку зробила? - Так, зробила.
Чорт.
- Привіт. - Привіт.
- Розповіді про захоплення... - Вибачте.
Привіт, Міло. Знаєш що? Може, ти й почнеш?
Почну що?
Уперед.
Сцена твоя.
Гаразд...
Привіт, мене звати Мірлінда, але зазвичай кличуть Міла.
Мені 14 років. Мою найближчу подругу звати Кія.
Так...
Моя сім'я — це моя мама, а футбол — моє хобі. І...
Тваринок у мене нема.
Завданням було обрати одне запитання
і розписати його, а не відповідати на всі.
- Замовкніть. Чого ви ржете? - Тихо.
- Що смішного? - Помовч.
Розкажи про футбол. З чого все почалося?
Я побачила, як грає мій тато.
Добре, далі.
Він грав у команді в Косово. Вони були круті.
А потім він помер через хворобу.
І ти тепер теж граєш у футбол?
Так, я граю в «Лінден» з семи років.
Що ти найбільше любиш у футболі?
Міло!
- Давай, Міло! - Молодець, Мері!
Уперед!
- Молодець! - Клас! Уперед!
Бий!
Так!
Ура!
Чорт забирай!
Ти найкраща.
- Чудово! - Ти крута.
Ми молодці. Ще наздоженемо. Атакуйте.
- Поїхали. - Уперед, «Лінден»! Уперед!
Ну ж бо, дівчата. Не здавайтеся!
Сучка!
Що ти сказала?
Гей, курва кончена! Ану стій!
- Засранка! - Що сталося?
Не бачите, що вона коїть? У вас одне завдання!
Гей! Міло, відійди. Не підходь до арбітра.
Кіє, зупини її.
Та ну! Вона назвала мене сучкою і зробила підніжку.
А ви мовчите. Ви сліпий? Вам окуляри подарувати?
- Ні, усе добре. - Міло, попустися.
Заберіть її з поля.
- Боже! - Знову за своє.
Міло, чого ти?
Господи... Ого!
Усі одягнені?
Тату...
Можна зайти?
Агов, дівчата. Так краще.
- Сядьте, будь ласка. - Це Лоло Валлін.
- Дозвольте представити Лоло Валлін. - Зі збірної.
Дехто з вас, мабуть, її знає.
Вона виступала за збірну Швеції
і професійно грала в Європі. За «Вольфсбург» і «Ліон».
Так, я своє відіграла.
А зараз учуся на тренера,
і шукаю юніорську команду, щоб тренувати цього сезону.
Я сама починала з «Лінден», тому рада повернутися.
Будете тренувати нас?
Я дивилася, як ви граєте.
Непогано, але можете ще краще, і я над цим попрацюю.
Є питання?
Ні? Тоді побачимося в четвер.
І ще одне: коли починається тренування, усі вже мають бути готові.
Це була помилка.
Валлін веде м'яч.
Ти це бачила?
Який фінт! А тепер вона прямує до воріт!
Дай гляну ще раз.
Який фінт!
Міло, у тебе місячні?
- Так, позичиш тампон? - Ні, вибач.
Привіт, Саміре.
- Гей, ще не субота. - Дай сюди.
- Зізнайся, він тобі подобається. - Можливо.
Не додавай його, він же в автобусі!
Чому ні?
Глянь. Що він написав?
Привіт, Томе! Як думаєш, хто переможе?
- Я чи Міла? - Думаю, що ти.
Скажи «на старт, увага, руш».
На старт, увага, руш.
- Ні! Нічого. Ну гаразд. - Але перемогла я!
Поклади на лоба і спусти кінець у рота.
- Я візьму таку. - Давай.
І вниз до рота.
...покращите. Ми над цим попрацюємо.
Але для цього потрібно почати з основ. Не просто грати, а думати, як футболістки.
Котра година?
Шоста.
Ні, о шостій почалося тренування. П'ять хвилин тому.
Яка різниця?
- П'ять кіл. - Що?
Ми зазвичай не караємо дівчат.
Я помітила.
Уперед.
Ну ж бо, починай.
Гаразд, посуньте ворота ближче.
Половина команди йде до тих воріт, а ми до інших.
Та ну, Міло. А швидше слабо?
- Ні. Нізащо. - Так, давай!
Ні.
Ти маєш справити гарне враження.
- Я не можу. - Ну ж бо. Біжи.
- Ти знаєш, я це ненавиджу. - Давай.
Я тебе пережену.
Так!
Так, Міло.
Сюди!
- Агов, я ліворуч. - Пасуй!
- Міло! - Міло, дай пас!
- Чудовий сейв, люба! - Тату, припини.
Вчитель дзвонив. Казав, ти не зробила домашку.
Я зробила, просто неправильно зрозуміла завдання...
Він так нерозбірливо пояснює, жах просто.
- Ми ж домовлялися. - Домовлялися...
Не складеш іспит зі шведської — забудь про футбол.
Ясно? Чого ти мене не слухаєш?
- Відпусти. А чого ти мене не слухаєш? - Коли ти вже подорослішаєш?
Боже мій.
Мірліндо, припини.
Кіє, годі вже. Тобі треба поїсти перед грою.
- Ану. - Я не хочу банан.
- Пам'ятаєш Класа? - З роботи.
Це Самір?
- Знаєш, що він зробив? - Ні.
Уяви, уся рада директорів...
Гаразд, дівчата.
Сподіваюся, ви готові до гри.
Вважатиму, що це «так».
Почнемо з чотирьох біля воріт, п'ятьох у півзахисті,
Ларсон — форвард.
- Потім... - А я?
- Прошу? - А я?
Ти поки посидиш на лаві.
На лаві?
Я тут найкраща.
Єдина, хто забиває.
- Що-що? - Я єдина, хто забиває.
Може, варто дати шанс забити комусь іще?
Що скажеш?
Чи прибрати всіх інших і випустити лише тебе?
Бо ти ж найкраща.
Міло...
Молодець, Кіє. Поговори з нею.
Міло!
Куди ти зібралася?
Ти гратимеш, просто не з початку. Не дурій.
Міло!
Мої оцінки на дні, мама мене приб'є. Нащо тоді лишатися?
Міло, не жени.
Я не знаю нікого, хто любить футбол більше за тебе.
Не можна кидати лише тому, що тобі важко.
Справа не лише в цьому.
Тут ще мама. Ти ж її знаєш... І її коронне...
- «Ми поїхали з Косово через тебе». - А що ти можеш вдіяти?
Не ти вирішила поїхати з Косово.
Та ну. Я її лише розчаровую. Згадай хоч раз, коли вона мною пишалася.
Зосередься на собі.
Не змінюйся заради неї. Живи своє життя.
Щойно нам виповниться по 18, ми з'їдемо.
Поїдемо далеко, у Стокгольм чи Гетеборг,
і що вона робитиме тоді?
А хіба не в Нью-Йорк?
Пам'ятаєш, чому ми хотіли у Нью-Йорк?
- Ти ж була по вуха закохана в... - Джастіна Бібера!
Ти так втюрилася!
- Якби ти лише знав, Томе! - Не вплутуй Тома.
Гаразд, не буду. Але ти так закохалася...
Ти сиділа в кімнаті з тією лялькою, і...
Ні, припини!
- І цілувалася з нею! - Ні!
- Так, Кіє. - Уперед, Кіє.
Так, Ельвіро.
- Кіє. - Добре.
Так, Розо. Ельвіро, на.
- Гаразд. - Стелло?
- Так, Ельвіро. - Стелло, на.
Лови.
Клас. Так!
- Уперед, Кіє. - На тобі.
Усі підійдіть сюди!
Міло, іди сюди!
Насамкінець зіграємо.
Нарешті.
- А більше жилеток не буде? - Ні, це все.
- Що? Вона гратиме сама? - По місцях. Бігом.
Що?
- Лоло, ви серйозно? - Починайте.
Молодчина!
Чорт забирай!
Чудово, дівчата!
Молодчина, Кікі!
Чудово.
Прекрасно.
Краще зупинися.
Якого біса ти робиш, Міло?
- Так! - Супер!
То як?
Гратимеш з ними чи проти них?
З ними.
- Я не чую. - З ними, чорт забирай!
Якщо знову їх підведеш, не повертайся.
На сьогодні все. Перевдягайтеся.
А я думаю, ти була офігенна.
Міло!
Ти запізнився на 40 хвилин, а це 40 кіл.
Може, годі вже?
Чи ти втомилася?
Так! Уперед, Міло!
- Чого ви хочете від футболу? - Розважитися.
Розважитися.
- Грати краще. - Грати краще, добре.
Щось іще?
Перемагати.
Хочете навчитися перемагати?
- Так. - Так.
Сіґе, починай.
Агов?
- Роза? - Гучніше!
Роза.
Гучніше!
- Роза! - Хай звук іде з живота.
Софія.
Я тебе не чую!
Софія.
- Ану! - Софія!
Молодець, Кіє!
Інес!
Вам цього року 15. Ви лише почали грати в командах по 11.
А це значить більше поле і довші матчі,
але головне — ви мусите почати думати як команда.
Вам треба бачити одна одну,
вчитися на недоліках і якостях, працювати над ними.
Дай пас!
- Міло, пасуй. - Міло, сюди.
- Пасуй, Міло! - Глянь сюди.
Гучніше!
Галле!
Інес!
Кія!
- Іще! - Міло!
Добре, тримайте темп. Іще!
Підіймаючи коліна, давай.
Ти можеш швидше. Ану.
Добре. Клас.
Давай!
Так! Ну ж бо.
Привіт.
Ще 20 кіл.
Та я ж не проти.
- Ларсон! - Ще раз!
- Ларсон! - Ще!
Ларсон!
- Ще! - Ларсон!
- Роза! - Так!
М'яч! Так, мамо, молодець!
Міло, сюди!
Пасуй.
- Міло! - Пасуй!
Ну ж бо, пасуй!
- Міло, сюди! - Пасуй!
Сюди!
Гол!
Так!
Супер!
- Влітку ми граємо на Кубку Ґотії. - Справді?
Гадаю, сьогодні треба визначитись, що наша ціль — дійти до плей-офф.
- Що скажете? - Так!
- Так!
Ну ти молодчина.
Сорок клятих кіл.
Офігенно.
«Лінден»!
Кубок Ґотії!
Так, вони молодці, але ще мають чого повчитися.
Так, це дратує.
Так.
Бувай.
Заведи його далі за п'ятку.
Подай, я покажу.
Треба підняти його до п'ятки, перш ніж вдарити.
Підтягуй його боком, не повільно, щоб його підхопити.
А потім уже бий.
- Ага. - Це не складно. Отак.
Спробуй ще.
- Чорт! - Якого чорта ти робиш?
Не виходить. Я весь довбаний день намагаюсь!
Ти так легко бісишся, Міло.
У цьому твоя слабкість.
І твоя сила.
Або в тебе є цей гнів, або немає.
У всіх хороших форвардів він є. Це допомагає зловити момент.
Ти мусиш навчитися його спрямовувати.
Слухай, чого ти хочеш від футболу?
Не знаю.
Коли я була у твоєму віці, ми дійшли до фіналу Ґотії.
Грали на стадіоні «Уллеві».
Для мене все почалося там. Якщо ти цього хочеш, зараз саме час.
Я так задовбалася!
- Що сталося? - Тобто? Нічого.
У мене просто ПМС. Ненавиджу. Я втомлена і задовбана.
- Усе бісить, живіт болить... - Може, у мене щодня ПМС від школи.
Може. Сподіваюся, мине, коли в тебе почнуться місячні.
Так.
Ти не запитаєш, як справи з Саміром?
Ага, як справи з Саміром?
Дуже добре.
А ще він каже, що Лео вважає тебе милою.
- Лео? - Чому б вам не зустрітися?
Може, тому, що він заноза.
Так, але і трохи милий, хіба ні? Трохи привітний?
Трохи сексі?
- Ні! - Так!
Так, аякже.
Може, трохи...
Видно, що він тобі подобається. А ти подобаєшся йому.
Ми сьогодні ввечері...
На що ти залипаєш?
Зацініть кросівки. Новенькі. Минулого тижня презентували.
Їх ще немає в магазинах, але мама змогла замовити їх.
Із США. Вгадайте, скільки важать.
Не знаю. Як твій мозок?
- Ні, 155 грамів. - Вибачте, знайшов лише газованку.
Ой-ой. Вибач.
- Та нічого. - Гаразд.
- Пограємо? - Авжеж.
- Яку хочеш? - З полуницею.
- Гратимеш за дівчат? - Ні, чого б це?
Не знаю. Просто подумав...
Не віриться, що вони досі так мало заробляють.
- Жінки? - Так.
- Хіба це дивно? - Так. А що?
Аудиторія менша.
Так, і що?
Тому вони менше заробляють.
Коли ти востаннє дивилася жіночий матч?
Але чому це має значення?
- Грати будемо? - Так, звісно.
Шмейхель вводить м'яч у гру.
Можна скуштувати твою?
Так.
Нічого, якщо я візьму свою соломинку?
Гаразд.
Дякую.
Чому ти пасуєш лише мені?
Стули пельку. Хочеш, щоб я тобі втулила?
Спробуй.
Чудовий поперечний пас. Златан Ібрагімович!
Ну от і все! Златан!
Він добре відбив головою, а от мізки ввімкнути забув.
Швеція атакує.
Чорт забирай, притискай.
...втрачає м'яча.
Непряма атака.
Данія розгублена.
Де, бляха, мої гравці?
Це може призвести до пенальті.
Прекрасний пас.
Чудове перехоплення!
Жорсткий підкат!
Отак. Так!
Глянь, який гол!
Бовдур.
- Та я жартую. - Замовкни!
- Міло... - Агов?
Гей, Міло. Міло, що ти робиш?
Ти не розумієш, але Самір мені дорогий.
Ні, я не розумію. Не розумію, чому він такий особливий.
Він турботливий. Він веселий.
Я йому не байдужа.
- Ти найкраща. - Ти найкраща.
Чорт!
- Жвавіше, будь ласка. - Привіт.
- Можна взяти твою воду? - Звісно.
- Я дохла після вчорашнього тренування. - Я теж.
Кіє, зберися. Ти можеш краще.
- Міло, можеш підійти? - Так?
- У них не можна грати. - Я їх заклеїла.
Але вони порвані.
- Можеш у когось позичити? - Я...
Молодці.
- У мене є ще одна пара. - Добре.
- Ну, знайшла щось? - Так.
ХЛОПЦІ
ЛЕО
Гарно попрацювали, але де ваша радість?
Як гадаєте, нащо ми святкуємо гол?
Щоб показати, хто в грі найкращий.
Насамкінець проведемо серію пенальті.
Кожен, хто забиває, якось святкує свій гол.
Що? У нашому віці вже так не роблять.
Та що ти кажеш?
Бачили, щоб хтось так робив? Це ж стидовисько.
Гаразд, Кіє. Ти перша.
- Ану жвавіше! - Давай, Кіє!
- Ану. - Ну ж бо.
Уперед!
Добре!
Лоло!
Усе.
Розтяжку зробимо потім. Молодці.
Ти зробила все, що могла.
Лоло.
- Що таке, Шаді? - Це знущання.
- Чого вона хоче? - Мені шкода.
Я не подумала, як ти почуватимешся.
- Я не подумала. - Я мала тупий вигляд.
Ми не з тебе кепкували. То було святкування.
Це перетворилося на знущання.
- Поговори зі мною. - Ти молодець.
Шаді...
Я бачу, що тобі бракує мотивації.
Якщо хочеш, ми можемо над цим попрацювати,
але ніхто не може змусити тебе грати у футбол.
Хочете сказати, що моя донька негідна бути в команді?
- Ні, я цього не казала. - А що ви мали на увазі?
Усе, ходімо в душ.
- Поговоримо пізніше. - Це клуб та асоціація, які...
Мені не місце в команді.
Не слухай її. Вона здуріла.
- Скажи, Міло. - Це командна гра. Ми мусимо...
Не звертай уваги. Добре, що ти в команді.
Будемо їздити на кубки, на автобусі... Ти будеш з нами.
Без тебе все буде не так. Ми не зможемо без тебе.
Ми старалися. То не твоя провина.
І ми були надто близько. Ти не встигала реагувати.
- Та будь-хто їх зловив би. - Ні.
Агов!
Добридень.
Що ти робила?
Ми були в Шаді. Вона засмутилася через Лоло.
- Ясно. - Тому я була з нею.
Я хотіла тобі подзвонити, але...
Усе гаразд.
До речі, у тебе є на сьогодні плани?
Я збиралась додому. Я просто вбита.
Зустрінемося іншим разом.
- Кіє? - Так?
Ти ще тут?
Так.
Тебе підвезти?
Гаразд.
Класна тачка.
Ця? Жартуєш?
Бачила б ти ту, що у Вольфсбурзі. Справжній монстр.
- Справді? - Так.
За неї заплатив клуб, але все ж.
Знаєш, у мене велика квартира з офігенним видом...
Якого хріна ти робиш? Взагалі мізків нема? Їдь!
Хто дав йому права?
Про що я казала?
Так, Вольфсбург.
У них ідеальні умови для тренувань. Там є все.
Коли ви грали, вам платили на рівні з чоловіками?
Ні, але... Знаєш, зараз усе міняється.
Для тебе все буде набагато краще. Кажу тобі.
- Це десь тут? - Так.
Гаразд.
- Слухай. - Так?
Коли станеш профі, зароблятимеш, як хлопці, ясно?
- Так. - Добре.
- Дякую, що підвезли. - Бувай.
Що я тобі казала?
- Що казала? - Жодних м'ячів у домі.
- Мені треба тренуватися. - Ні!
- Я працювала з четвертої ранку. - Мамо, прошу.
Коли я стану профі, ти не пожалкуєш.
Припини. Як там твій твір зі шведської?
Нормально.
- Ти навіть не почала. - Почну пізніше. Час ще є.
Ні, ти почнеш зараз.
Ні, мамо, я мушу тренуватися. Мамо, ти знаєш Лоло. Мамо...
Мамо, ти знаєш Лоло? Знаєш Лоло?
Вона каже, що час настав.
- Лоло? - Так, моя тренерка.
- Вона була професійною футболісткою? - Так.
Якщо вона профі й така багата, нащо тренує дівчат тут?
Нам гріх скаржитися. Усе міняється.
Коли я стану профі, то...
Ти не будеш новим Златаном.
Хто сказав?
Ти ж дівчина.
Ти дівчина.
І що?
Ти митимеш підлогу
і підтиратимеш зади старим, якщо не закінчиш школу.
Мірліндо.
Я кажу це заради твого блага.
Не марнуй життя на мрію, яка ніколи не здійсниться.
Ясно?
Це все?
Мірліндо!
Привіт, Міло.
Привіт. Чого ти тут?
Беса дзвонила моїй мамі, сказала, що...
Що ти втекла. Я подумала, що ти тут.
Яка ти бісяча.
Ходімо.
Куди?
Мама приготувала поїсти.
Може, якісь бутери. Не знаю.
Що це за м'яч?
- Дай мені. - Ні.
- Що ти коїш? - Гей!
Він мені потрібен.
- Дуже лоскотно! - Сиди й не смикайся.
- Завтра наглядаєш за Томом. - Чому завжди я?
Припини, Кіє. Це на кілька годин. Через твій футбольний клуб.
Усе. Глянь, яка краса.
Модель!
Ти наче з фільтром. Боже мій.
Розкішно.
Про що вона казала?
А ти не чула? Якісь термінові збори.
Мама думає, що Лоло звільнять, бо вона образила Шаді.
- Що? Треба щось робити. Так не можна. - Може, це на краще.
- Тобто на краще? - Якщо чесно...
Якщо через неї пішла Шаді, то не така вона вже і класна.
Коли ми так добре грали?
Вона знає, що робить. Вона була профі.
Ти найкраща.
Так, ти найкраща...
Як я писав, важливо, щоб прийшли всі.
На жаль, є погані новини.
Візьми одну.
Дещо міняється...
- Що кажуть? - Поки нічого важливого.
На жаль, цього сезону в нас буде лише один тренер.
Як сказав Крістер...
Тепер, коли Шаді не в команді,
я змушений піти і скласти свої повноваження.
Дуже шкода.
Ви ж знаєте, як це...
- Що? - Діні йде.
- Що? - Що? Серйозно?
- Що ви робите? - Ану тихо.
Якщо я зможу розворушити їх перед Ґотією, потрібно буде...
- Ґотія? - Так.
Ні, ми відправляємо на Ґотію одну команду на рік.
Цього року їдуть хлопці 16 років. А наступного поїдуть дівчата.
- Що? - Нам це не по кишені.
- Що? - Ми не гратимемо на Ґотії.
- Ти жартуєш? - Ні. Їдуть лише хлопці.
- Дуже шкода, солоденька. - Що ти сказав?
Я сказав «дуже шкода, солоденька».
Нічого, у вас інше добре виходить.
Ви не кращі за нас.
Жартуєш? Ми вас переможемо уві сні.
- Гаразд, тоді зіграймо. - Серйозно?
Буде чесно, якщо на Ґотію поїде найкраща команда, так?
Так, звісно.
- Гаразд. До першого гола? - Та ні, занадто швидко.
Гаразд, хто перший заб'є двічі?
Так, добре.
Мохаммаде, побудеш суддею?
Суддею чого?
Гри. Дівчата проти хлопців.
- Авжеж. - Чудово.
Це буде легко.
- Галле, станеш на ворота? - Так.
Будьте готові до контратак і грайте в обороні.
Ти здуріла. Гадаєш, ми їх переможемо?
Ми їх порвемо.
- Уперед, дівчата! - Яке стидовище.
Ми програємо.
- Підійдіть. - У когось є монетка?
Дівчата перші.
Нові кросівки?
- Почали. - Міло.
Перехопи!
- Чорт! - Так!
Уперед!
- Поверніть м'яча, дівчата. - Так!
Бий! Так, давай!
Так!
- Чорт забирай. - Один-нуль на користь хлопців.
Один є.
Замовкни, серйозно.
Дівчата, ану прокидайтеся!
Що за дурня?
- Давай, Тес! - У них немає шансів.
Та що ви робите?
Покажіть свою злість! Дівчата, ну ж бо!
- Давайте, хлопці! - Ще один.
- Так! - Заберіть!
- Бігом! - Відбийте!
Ловіть її!
Так, Міло!
Та щоб вас!
Та ну!
Зберіться!
Ви що, боїтеся?
- Куди ти йдеш? - Дівчата забили.
- Один є. - Хочеш розважитися?
- Крутий гол, дівчата. - Молодці!
Давайте, хлопці.
- Ну ж бо. - Зосередьтеся.
- Аке! - Вперед!
- Давай, Кіє! - Твоя черга!
- Супер, Кіє! - Ще раз!
- Ходімо? - Я сам. Іди.
- Що? - Іди.
- Не поранився? - Ні.
Точно?
- Хлопці... - Так!
Підрізай!
Добре! Уперед, Ларсон!
Привіт.
- Привіт. - Що вони роблять?
Грають, щоб вирішити, яка з команд поїде на Ґотію.
- Що відбувається? - Вони грають за Ґотію.
- Так не можна. - Чому ні?
Поїде ж одна команда.
Ану! Бий!
Дідько!
- Добре, Тес. - Що це було?
Уперед, дівчата.
Молодці. Класний захист. Чудово, Галле!
Позаду!
Позаду тебе!
- Добре! - Добре. Уперед!
Добре, Розо.
- Іще! - Ловіть її!
- Добре, Розо. - Ну ж бо!
- Добре! - Гаразд, блокуй їх.
Блокуй Мілу!
Молодець, Міло!
- Чорт! - Круто!
- Позаду! - Давай, Міло. Він твій!
- Круто! - Молодці, дами.
- Добре, Міло! - Так!
Зберіться!
Та ну, ми ж можемо краще.
- Ви тупоголові? - Дурні?
- Ну ж бо, дівчата! - Ще один гол.
- Не вони це вирішують, а рада. - Хай роблять, як хочуть.
Ви хочете програти чи поїхати на Ґотію? Доведіть!
- Уперед, дівчата! - Хлопці, ну ж бо!
Це ж дівчата!
Ну ж бо, пацани. Зберіться!
Ще один гол.
- Що ти робиш? - Так, Міло!
- Клас! - Так, Міло! Молодець!
- Уперед! - Пасуй.
За нею!
Зараз!
Добре! Ну ж бо, Міло!
Уперед, Міло!
Пасуй!
- Так! - Так, круто!
Так!
Так! Я знала! Як же круто!
Це був офсайд! І руки!
Годі. Припиніть.
Молодці, дівчата!
Ґотія, дівчата!
Ми справді найкращі! Ми на це заслужили.
- Серйозно, це... - Він прилетів сюди.
- Ну як тобі? - Прошу.
- Як твоя нога? - Серйозно, відвали.
Якого хріна ти робиш?
Забий на нього. Ходімо.
Може, наступного разу потренуйся уві сні?
Ми дозволили вам перемогти.
- Аякже. - Це ви так думаєте.
- Ходімо. - Кубок Ґотії!
Бачите, про що я?
Ґотія — це інший рівень.
Клятий невдаха.
Клянуся!
Що це за фігня на шафці?
Що це в біса таке?
ЛЕСБІЙСЬКИЙ ФУТБОЛЬНИЙ КЛУБ
Чого ви ржете?
Довбана лесбійка!
- Стули пельку, сучий сину! - Бігом.
Ану поверніться! Чого ви тікаєте?
Кончений боягуз!
Хлопці з нашого класу як ті малі діти.
- Що таке? - Це не смішно.
- Не бери близько до серця. - Нічого. Не будемо звертати уваги.
Хлопці теж їдуть на Ґотію.
- Що ти сказала? - Хіба це чесно?
- Вона жартує? - Це такий прикол?
- Що? - Хлопці їдуть на Ґотію.
- Що? Це безглуздо. - Тоді ми дарма з ними грали.
Хіба не круто, що поїдуть усі?
Клуб казав, що відправить одну команду. Спершу мала їхати лише одна.
Міло, можеш зайти до мене в кабінет?
- Чого ти смієшся? - Бо Самір теж їде.
Звісно.
Заходь. Сідай.
- Це вони? - Так.
Слухай, Міло, проти тебе висунули серйозні звинувачення.
Ти вкрала кросівки мого сина.
Кросівки? Не може бути.
Ви не можете мене звинуватити.
Ні. Я просто хочу з'ясувати, що сталося.
Я нічого не зробила.
- На кросівках було твоє ім'я, так? - Так.
- Невже? - Так.
Це добре.
Можна глянути?
Ану припини!
- Ви не поглянете? Прошу! - Ти зняла наліпку.
- Нічого не бачу. - Бо вона її зняла.
- Ти цього не знаєш. - У неї немає грошей на такі кроси.
Заспокойся...
- Міло, де ти взяла ці кросівки? - Мені їх дала Кія.
Кія? Гаразд. Може, варто послухати, що скаже Кія.
- Так, покличу її. - Ні, я краще сам.
Перепрошую.
Так. Ну, це от...
Дякую.
Це Кія.
- Скажи, що це мої кросівки. - Стривай.
Дещо сталося, і ми не можемо дійти згоди, що саме,
тому хочу запитати, чи впізнаєш ти ці кросівки.
- Так. - Де ти їх уже бачила?
- Прошу? - Де ти їх бачила?
А, це кросівки Міли.
- А що? - Гаразд.
- «Кросівки Міли»? Вони мої. - Чекай. Звідки вони в неї?
Вони в неї від мене.
Ясно.
Це прикол? Ти й Саміру так брешеш?
- Це нічого не значить. - До чого тут Самір?
- Це клуб для злочинців? - Будь ласка, годі!
Я не злодійка. Заберіть свої слова.
Що значить «злочинці»?
- Ви її відпустите з кросівками? - Серйозно...
Гей.
- Що ти коїш, Міло? - Що?
Ти змусила мене брехати.
Вибач, я не збиралася.
Що я скажу Саміру? Ми щойно помирилися. Тепер і йому брехати доведеться.
Дуже дякую.
Так, пробач мені.
Мені набридло тебе вигороджувати.
Чому ти вдома?
- Хіба не маєш бути на роботі? - Ти вкрала кросівки для футболу?
Ні... Я не крала.
Невже?
Ні, це якесь непорозуміння.
Якщо це так, присягаюся, ти більше ніколи не побачиш м'яча.
Я не крала. Це непорозуміння.
Це кроси Кії. Вона позичила.
Тоді я подзвоню запитаю в її мами.
Ти мені не довіряєш?
Будь обережна, Міло.
Щоб ти не загрузла в непорозуміннях.
Ясно?
- Ти мене чуєш? - Так!
Я тобі довіряю.
Хто це там біля дверей? Так, хто це там?
Гаразд. Напиши «вибач».
Ні, «до вечора».
- Це занадто банально. - Ні.
Припини! Ні, це буде...
Привіт.
Що робите?
Що він написав?
«Усе гаразд».
- Добре. - Я...
Я надіслала.
Я купила твої улюблені.
Гаразд, поклади на ліжко.
Що? Ще одне повідомлення?
Він не хоче мене бачити.
- Може, на останньому дзвонику. - Я з тобою піду. Спокійно.
У тебе А? Ти жартуєш?
Машалла!
Машалла.
Кубок Ґотії!
Що ми казали і поклялися не забути?
Що ми побачили на світанку на озері?
Що ми кричали Дорогою додому з футбольного поля?
Колись
Ми звідси поїдемо
Ми казали, що світ буде наш
Увесь світ буде наш
Колись...
- Можна курнути? - Це мої. Купи собі свої.
- Та мені одну. - У мене лише одна.
Гей, Міло! Чекаєш на Ґотію завтра?
Як ця хрінь працює?
Так, це круто.
Правда чи виклик?
Привіт.
Виклик.
Ну гаразд...
Поцілуй Августа.
Поцілувати Августа?
Гаразд, Лео, правда чи виклик?
Правда.
- Якого біса? - Можна мені?
Сцикло.
Гаразд. Зі скількома ти цілувався?
Не знаю. З двадцятьма?
- Тобі що, дванадцять? - Шльондра.
Гаразд, Кіє. Правда чи виклик?
Виклик.
Виклик...
Гаразд. Ти маєш...
поцілувати Мілу.
Ні.
Я не збираюся цілувати Мілу.
Доведеться. Треба дотримуватися правил.
Що це в біса було? Це не поцілунок.
Лео, припини.
Треба в губи.
Ти казав просто поцілувати.
- Ні, в губи. - Охолонь.
- Ну ж бо, цілуйтесь! - Цілуйтесь!
Цілуйтесь!
Гей, народ, годі. Припиніть.
Що ти робиш?
Шаді, ходімо!
Ви пішли додому трахатися чи як?
Кіє!
Чому ти весь час псуєш мені життя?
- Що? - Дай мені спокій.
А що я мала робити?
- Кіє! - Стули пельку!
Міло!
Правда чи виклик?
Виклик.
Іди спробуй втриматися на верхівці тієї гойдалки.
Що, злякалася?
Вона боїться.
Хоробра.
- Міло... - Так, помалу!
І як ти збираєшся спускатися?
- Ні. - Стрибай.
Не треба.
Якого хріна?
Круто!
- Що вона робить? - Вона не зможе грати на Ґотії.
Пиво, пиво, пиво! Пиво, пиво, пиво!
Пиво! Пиво!
Пиво, пиво, пиво! Пиво, пиво, пиво!
Прокидайся, Мірліндо!
Прокидайся!
Нащо?
Веселий вчора був вечір?
Покажеш мені оцінки?
Ми ще не отримали табелі. Надішлють на пошту.
Думаєш, я зовсім дурна?
Мені табель прислали на імейл.
Ти провалила кілька предметів. Шведську!
Я намагалася.
Неправда!
Ти вкладала всі сили у футбол. Усе, цьому кінець!
Ти здуріла? Футбол — це все що в мене є.
Я хріново вчуся! Ти сама навіть шведською не говориш!
Справжня мама мені допомагала б!
Ти б пишалася і дозволила мені грати у футбол!
Я поговорила з учителем. Від завтра йдеш у літню школу!
Зрозуміла?
Літня школа? Я не можу.
Я завтра граю на Ґотії. Агов!
Я завтра їду.
Пора тобі подорослішати.
Що ти робиш?
Відчини двері!
Я мушу поїхати на Ґотію. Мамо!
Я запізнюся! Мамо, відчини!
Почни вчитися, тоді відчиню!
Відчини двері! Відчини ці кляті двері!
Мамо! Відчини кляті двері!
Краще починай учитися!
Відчини кляті двері!
Відчини двері!
Відчини їх!
Відчини!
Негайно!
Відчини їх! Відчини!
Мамо!
ЛОЛО: ДЕ ТИ? АВТОБУС СКОРО ВИРУШАЄ
А я запитала...
Написала: «Ти хочеш бути зі мною?» Він не відповів.
Ти маєш це якось показати.
Це йому потрібно показувати, а не мені.
А ви відтоді бачилися?
ВІТАЄМО НА КУБКУ ҐОТІЇ ЗА ПІДТРИМКИ SKF
КУБОК ҐОТІЇ
Найкраща команда!
Це наша група.
Переможець вийде у чвертьфінал.
Кожен матч має значення. Грайте у повну силу.
- Так. - Ви зі мною?
Так!
«Лінден»!
Добре!
Єн!
Так, уперед, ближче до воріт!
- Так! - Бий!
Так.
- Міло! - Так, Міло!
Ну ж бо!
Не зупиняйся!
Чорт!
МАМА — ПРОПУЩЕНИЙ ВИКЛИК
Де ти?
Я дуже хвилююся.
Чому так мало гольових моментів?
- Чому стільки пасів мимо? - Не знаю.
Ану зберіться!
- Привіт! - Привіт!
- Привіт. - Привіт.
- Ти як? - А ти?
- Плануєте трійничок? - Що?
Так?
З тим пушком над губою тобі нічого не світить.
- Пушок! - Пушок!
- Це не пушок. - А що тоді?
Покажу тобі дещо з гри.
- А як ваш матч? - Не дуже.
- Що це ти робиш? - Прошу?
Уявіть, якщо ми вийдемо у фінал.
УЛЛЕВІ
Зараз, Міло. Так!
Добре, Міло. Вперед!
- Чорт. - Ну ж бо, дівчата!
Лоло, у Міли травма.
Міло, як твоя нога?
Нормально.
Ларсон, та що коїться?
Вона просто хоче грати, їй боляче.
Кіє, вийди на поле і грай.
Так! Добре!
Так, оце було круто!
Можна мені помпу?
Можна мені помпу? Ти вже все?
- Привіт. - Привіт.
Покажеш?
Болить?
Так, трохи.
На, вип'єш дві перед сном і добре відпочинь.
Дякую.
Хвилюєшся перед грою?
Так.
Нам треба виграти. Я серйозно.
Так, ще і як треба.
- Так, Міло! - Кіє!
- Добре, Кіє! - Уперед, Кіє!
Зараз, Кіє! Давай!
Ну ж бо, Кіє!
Кіє, ну!
Бий!
Зосередься, Кіє. Ну ж бо. Ти можеш краще.
Що ви сказали?
Ти можеш краще. Зосередься.
Ні, я роблю все, що можу.
- Ви теж промахувалися. - Що?
- Можна ж сказати «гарна спроба». - Та невже?
А не жалітися весь час.
Добре, Міло! Добре, Міло! Так!
Так!
Клас, Міло!
Клас!
Молодці, «Лінден»!
Ви найкращі!
Так!
- Про таку зосередженість я кажу. - Що?
Глянь на Мілу. Тобі потрібна така зосередженість.
Добре, Міло.
- Добре, Міло. - Клас!
Клас!
- Клас! Супер! - Так, Міло!
Супер, Міло!
П'ять років тому були лише мрії Тепер вони перетворилися в дії
Кишені набиті баблом Автівки лише з тонованим склом
Я ніколи не був невдахою
Ну от.
Ми у плей-офф Ґотії.
Ви пахали і справді на це заслужили.
Ви довели, що можете грати, як команда.
Яка в нас тепер мета?
- Фінал на «Уллеві». - Точно.
І ми переможемо!
«Лінден»!
Гаразд, склад буде такий.
Кія і Тес почнуть на лаві.
Граємо 4-4-2.
Зберігайте спокій, не поспішайте, допомагайте одна одній.
Гаразд. Запитання?
Ні?
Добре, до справи.
Уперед, дівчата!
- Уперед, «Лінден»! - Удачі, дівчата. Ви круті!
Так! Кіє!
Вони, мабуть, дуже круті.
Так! Уперед!
Ну ж бо!
Ну ж бо, Міло. Вперед!
Якого біса?
Пасуй м'яч!
УПЕРЕД, КІЄ ТИ НАЙКРАЩА!
- Скоро кінець. Часу нема. - Її не випустять.
Хіба не всі гратимуть?
Так, звісно. Так і зробимо.
Добре! Так!
Так! Круто!
- Так! - Так!
Ми вийшли у півфінал!
Ходімо!
Ходімо, Кіє!
Народ, ви чудово зіграли!
- Як почуваєтеся? - Круто!
Круто. Завтра півфінал. Хочу, щоб ви були тут о 7:45.
- Це треба прокинутися о 6:30. - Саме так.
Тому я хочу, щоб о десятій усі вже спали.
Сьогодні ж концерт.
Можете ненадовго піти.
Він закінчується опівночі.
Без відмовок. Ми тут заради футболу.
Якщо не будете в ліжку о десятій, можете збирати речі і їхати додому.
Усе ясно?
Так.
Добре. Усе.
Чудова робота. Пишайтеся. Вище голови. Добре.
Ви сьогодні молодці.
Так, ти така смішна...
Міло?
Так?
Вітаю. Я Еріка.
Привіт. Міла.
Я набираю гравців у нову юніорську команду Гетеборга.
Лоло каже, що в тебе талант.
Команда для тих, хто хоче присвятити грі життя.
- Ти хочеш? - Так.
Я буду дивитися фінал на «Уллеві». А потім поговоримо.
Я дам знати.
- Передавай привіт Анні. - Добре.
- Хай щастить. - Дякую. Бувайте.
Ми маємо виграти півфінал, щоб ти показала, на що здатна у фіналі.
МАМА — ПРОПУЩЕНИЙ ВИКЛИК
Міло!
Не знаю, що робити.
- Іди до нього. - Я боюся.
- Чому це? - А якщо він відмовить?
Хто тобі відмовить?
Серйозно. Хто тобі відмовить?
Іди до нього.
Іди.
Кіє.
Кіє?
- Ми йдемо. - Я залишуся.
- Уже майже десята. - Я прийду пізніше.
- Ні, ми повертаємося. - Я прийду пізніше. Я знаю дорогу.
Я знаю, що казала Лоло, але я хочу залишитись.
Ходімо. Лишилася одна гра до «Уллеві». Не жени.
Знаю. Але це ти мрієш грати на «Уллеві», а не я.
Я хочу залишитись.
Не хвилюйся. Лягай спати. Побачимося.
- Якщо не пустять грати, сама будеш винна. - Лоло не помітить.
Чому Кія не йде з нами? Чуєш?
Забийте. Вона залишається.
Міла!
Доброго ранку. Сподіваюся, ви готові.
Сьогодні важливий день.
Перш ніж я скажу, хто гратиме...
Кіє, де ти? А, ось ти.
Можеш збирати речі і перевдягатися.
- Чому? - Припини. Я бачила тебе вчора вночі.
Гаразд, але ж я тут.
Байдуже. Ти підвела команду. Збирайся.
Ми пробилися до півфіналу, а ви не даєте мені грати.
- Вчора залишили на лаві. - Саме так.
Усе, можеш іти.
Вас влаштовує таке ставлення?
Я не гратиму, якщо не дозволять Кії.
Софіє?
Хіба це нормально?
Чи ти не хочеш, щоб я грала?
Міло?
Ти йдеш?
Ну, вона нас учора попереджала.
- То ти обираєш її, а не мене? - Я цього не казала.
Ти думаєш лише про себе.
Прошу?
Ти думаєш лише про себе. Завжди.
А хто ще подумає?
- Тобі легко казати. - Невже?
- Дуже. Знаєш чому? Бо в тебе є сім'я. - Чому?
Твій тато завжди поруч, дивиться всі твої матчі на Ґотії.
А в мене? Нікого!
Мої батьки і тебе люблять.
Чому ти з нами вечеряєш? Чому вони возять тебе на тренування?
Якщо ти вже про це згадала... Якщо ти не хочеш...
Що?
Згадала про що?
- У мене нікого немає. - У тебе є я!
Замовкни! Неправда! Я не просила тебе допомагати.
- А я тебе прошу. - Я не допомагатиму.
Вона казала: «Поверніться до десятої».
Усі це чули, крім тебе!
Ти сама винна. А тепер мені заважаєш.
Скільки разів я за тебе заступалася?
То я для тебе нічого не значу?
Ні. Ти для мене нічого не значиш. Ясно?
Ти для мене нічого не значиш.
Ти йдеш?
«Важливо думати, як команда». Хіба не ви це казали?
Ти в нормі?
Сьогодні гратимемо без замін.
Треба зібратися. Ми вже запізнюємося.
Міло? Кажу тобі, ти впораєшся.
Ну ж бо, прокинься!
Перепрошую?
Вітаю.
Я шукаю свою доньку. Вона грає за футбольний клуб «Лінден».
- «Лінден»? - Я за нею приїхала.
Ясно.
Так, вони грають на «Бравіда Арена».
Уперед!
Уперед, Міло!
Ану, покажи їм!
Тримайте стрій! Допоможіть їй!
Добре, Міло!
Молодці, дівчата!
Добре, зберіться!
Дві хвилини, 0:0. Ви зможете!
Заспокойся!
Рефері!
Усе гаразд?
Тоді у вас буде штрафний.
Ви можете грати? Можете відійти туди.
- Що ви робите? Візьміть м'яч. - Киньте його.
Що відбувається?
«Геккен»!
Чорт забирай.
Молодчина!
Поверніть м'яча!
Чорт забирай, якого хріна?
Так.
Що це таке? Зберіться!
Що ви робите? Підбадьорте нас!
Уперед, «Лінден»!
Покваптеся. Лишилося пару хвилин.
Ну ж бо.
Так.
Давай, Міло!
Мірліндо...
Так?
На.
Нічого, залиш собі.
Ні, вони мені вже не потрібні.
Ні? Гаразд. Дякую.
І я хотіла перепросити.
Та ні, все гаразд. Нічого страшного.
Нічого...
Ну, бувай.
У півфіналі...
Ти чудово зіграла у півфіналі.
Було круто.
Дякую.
Бувай.
Мірліндо, до тебе дехто прийшов.
Хто?
Привіт.
Можна зайти?
Дякую.
Клич, якщо щось потрібно.
У мене теж такі були.
Такі самі. У дитинстві.
Як кумедно.
У вашому віці
я мріяла про тренера, який серйозно ставиться до футболу.
Бо в мене його не було.
Тож коли я почала тренувати вас,
то хотіла бути таким тренером.
Але тепер розумію, що все стало надто серйозно.
Я занадто на тебе тиснула.
Гадаю, мені ще багато чого треба навчитися, як тренеру...
Мені дзвонила Еріка.
Та, яка шукає талановитих гравців.
Вона чекає тебе на відбір.
Це великі зміни. Тренуватися треба буде щодня в Гетеборзі,
але твоя мама погодилася.
Вона сказала, що подбає про транспорт.
Я залишу номер тут.
Я знаю, що футбол жорстокий.
Ти жертвуєш усім, хоча шансів на успіх дуже мало.
І навіть якщо його досягнеш,
усе може закінчитися в будь-який момент.
Хочу, щоб ти це розуміла.
Якщо думаєш, що проживеш без футболу, то зроби це.
Відмовся від її пропозиції.
Так, це Еріка.
Привіт, це Міла.
Так, з «Лінден»?
Так. Я тут подумала про відбір...
У мене не дуже виходить.
Ми в курсі.
Гей!
- Ні, я промазав. - Я не бачила. Ти махлюєш.
Жартуєш. Ми ж у цьому найкращі, хіба ні?
Привіт.
Я вибила нам проби.
До нової команди талантів у Гетеборзі.
Вони сьогодні, тож ми встигнемо, якщо поїдемо просто зараз.
Але я не збиралася.
Пробач мені.
Я мала за тебе вступитися. Я не думала, що кажу.
Ти знаєш, як багато для мене значиш.
Ти весь мій світ.
Слухай.
Я недостатньо добре граю для тієї команди. Та і не хочу.
Про що ти?
Я більше не хочу грати у футбол.
Тоді я теж не хочу.
Це лише тобі вирішувати.
Мені треба на той відбір.
Знаю, Міло.
Я не знаю, чи зможу без тебе.
У тебе все вийде.
Ти збираєшся туди в цьому?
Ти не можеш у них грати.
Міло, ти з глузду з'їхала?
Ти найкраща.
Знаю.
Добре, гарний темп!
Добре.
Контролюй м'яч.
Попрацюй над пасами.
НАЗАВЖДИ
Кіє!
Дякую.
- А ти не будеш? - Ні.
А звідки ти її знаєш, Кіє?
Ми були найближчими подругами.
Найближчими подругами? Ого!
Так.
А як її звати?
- Що? - Як її звати?
Міла!
Уперед, Міло!
Переклад субтитрів: Ірина Кожанова