-Spencer! -Jag är här.
Spencer!
Andas. Kom igen, andas.
Kom igen, andas.
Jag kallar på doktorn.
Det behövs inte.
Nån som har en cigarett?
Jag behöver eld också.
-Är nån här läkare? -Jag.
Hämta din väska.
-Du måste rengöra såren. -Jag ligger redan steget före.
Säg åt alla att gå tillbaka till sina tält.
Återvänd till era tält, det är säkert nu.
Det var en hona. Jag har aldrig sett en hona jaga människor.
-Hur mår maken? -Hur tror du?
-Jag har aldrig behandlat leopardsår. -De har en massa skit i klorna.
-Rengör, annars får jag kallbrand. -Jag har jod och brom.
Det tar kål på nästan allt.
Det måste tränga in i såren.
Du borde åka till sjukhuset i Nairobi så de får lägga om såren.
Jag måste ta med honom hem.
-Linda måste ta hem Kagiso. -Jag sätter dem på tåget.
Det uppskattar jag.
De skickar hem er med tåget.
-Har du sår på ryggen? -Nej, det var en direktattack.
-Jag önskar jag hade nåt mot smärtan. -Det är vad whiskyn är till för.
Herregud, det närmaste jag kommit en leopard är sex meter-
-och jag kunde inte sova på en vecka.
Hur kändes det? Att bekämpa den med bara händer?
-Du beklagade inte. -Beklagar?
Min vän.
-Vilken vän? -Den som dog för dig.
-Jag skickar honom med tåget. -Men du beklagade inte hans död.
De var ett avelspar.
De jagar tillsammans, men du visade bara de ena avtrycken.
-Du visste. -Jag visste inte...
Jo, det gjorde du.
Hade jag vetat det hade vi aldrig särat på oss.
-Säg att du beklagar. -Jag beklagar förlusten.
-Jag har inte förlorat nåt. -Jag beklagar hans förlust.
-Familjens förlust. Fruns. -Barnens?
Ja, barnen med...
-Jag beklagar. -Igen.
Jag beklagar!
Jag med.
Jag dödar dig inte bara för att jag behöver skjuts till Nairobi i morgon.
Det är nåt däruppe och boskapen vägrar gå nära.
Tyst, lyssna.
-Skottlossning. -Helvete!
Du, kossan!
Glöm hjorden, rid upp till åsen!
Jag är obeväpnad!
Zane!
Din jävel.
Går du in på min mark med dina prärielarver?
Försöker skjuta min familj?!
Jag sköt inte på nån. Jag vet inte vem som sköt.
-Jag trodde pojken sköt på oss. -Zane!
-Vem var det som sköt? -Alla sköt!
-Jag letar reda på några träd. -Ska ni hänga oss?
Hänga mig?
Det är för fan 1900-talet. Och ni vill hänga oss?
För att jag inte vill att fåren svälter? Kor betar inte här uppe.
Inget betar så här högt upp!
Gör det, bara. Häng oss, ni.
Sen får vi se hur lång tid det tar delstaten Montana att hänga er.
Vad var det jag sa att jag skulle göra om jag såg dina får-
-beta på en annan mans mark?
Zane! Ta åtta cowboyer och samla ihop fåren!
Börja driva dem mot reservatet!
Folk svälter på reservatet. Men det ska vi allt ordna.
Du är skyldig min brorson en häst.
Ska vi ta med grabbarna till stan?
Jag har nåt annat i åtanke.
Amerikanska kvinnor har hand om hemmet.
Ett sjabbigt hem leder till apati i barn, och sjukdom.
För att inte nämna makens vrede, han som byggt hemmet.
Han byggde det, ni städar det. Ställ er på rad mot väggen, vända mot mig.
När jag säger till ska ni sopa fram till kanten, åt mitt håll.
Sopa nu.
Sa jag att du skulle sopa av det från kanten? Nu är trappan nedskräpad.
Sopa fram till kanten, ta en skyffel och sopa över kanten ner i den.
Ta sen ut den på fältet och töm den.
En gång till!
Placera ert blöta linne på brädan och sträck ut det.
Ta tvålen och tvåla in linnet tills det löddrar.
Gnugga nu linnet på tvättbrädan.
Ett, två, tre, fyra. Doppa det i vattnet.
Vänd på linnet. Sträck ut det.
Ta tvålen och tvåla in linnet. Ett, två, tre, fyra.
-Jesus, du är livets bröd. -Jesus, du är livets bröd.
-Vi ber Dig välsigna denna mat... -Vi ber Dig välsigna denna mat...
...så att det må nära oss...
Jag blir hellre slagen än äter det här.
Jag varnade dig, Banner.
Du angrep min familj.
Det blir det sista du nånsin gör.
-Vad gör vi? -Sitt jävligt stilla.
Försök att fria händerna.
En svettlåda kan lära dig den from- het syster Mary försökte inpränta.
Om du talar den där dyngan i min skola igen...
...kommer jag att begrava dig levande. Sen är det över för dig.
Är det förstått? Lilla vilde?
Inget bete kvar, vi får fortsätta söderut.
Vi är i parken innan du vet ordet av. Korna blir middag åt varg och björn.
-Vi får vakta dem hela sommaren. -Vagnen kommer inte högre.
-Hur ska vi hålla grabbarna mätta? -Vi får använda packåsnor.
-Överleva på viltkött. -Det blir tufft för dem.
Det var så vi brukade göra. Vi lämnade aldrig hjorden.
Inga baracker. Det tog tio år innan jag sovit inomhus ett halvår.
"Lätt" ingick inte i arbetsuppgifterna.
-Tror du nån överlevde? -Beror på hur lojal häst man har.
Ger man någon tillräckligt med tid kan han ta sig ur vad som helst.
Några av dem överlever nog.
-Jag hoppas det. -Varför?
Om du ska sköta det här stället en dag, och kanske din son med-
-måste du lära dig vad ranchens största fiende är.
Det är inte vargar, torka, snöstormar eller sommarsjuka.
Det är andra människor. De tar hellre det du byggt upp-
-än bygger nåt själva.
Varenda civilisation i denna värld-
-har byggts upp ovanpå den de erövrat. Åker man till Rom-
-Jerusalem eller Paris så är städerna byggda på samhällen-
-som är byggda på byar som i sin tur är byggt på en mans hus.
Som är byggt på en mans grotta. Man önskar det inte var så men så är det.
Fienden måste vara så skräckslagen att rädslan-
-är större än dess girighet.
Jag gav dem en chans-
-så att de kan berätta för omvärlden vad som händer när man går emot mig.
Nu sover vi, pojkar.
Vem vet vad morgondagen har i sitt sköte?
Människan tar alltid från andra det han kan skapa med egna händer.
De orden har väglett vår familj.
Eller så är det vår ovilja att kapitulera som vägleder oss.
-Vad är det? -Hundarna skällde på nåt.
Sover Elizabeth?
Hon är där uppe och sjunger "All the Ways He Loves Me".
Man hör hennes fötter valsa över golvet inför bröllopsfesten.
-Den som ändå var 19 igen. -Hon borde vara mer hårdhudad.
Hon växte upp i Boston. Tillbringade lov här som på ett värdshus i parken.
Plaskade i floden och galopperade över fälten.
Det enda hennes händer har rört med avsikt är ett piano.
Det lär min son ändra på, om han inte redan gjort det.
-Emma... -Förlåt.
-Jag vet att du ser det. -Jadå.
Jag tänkte bara inte säga nåt. Var fick han sin dumdristighet ifrån?
Inte från mig. Och John är den mest aktsamme mannen jag vet.
Jag hade hoppats att hans fru skulle dämpa glöden i nästa generation.
Det verkar snarare som att din son gifter sig med bensin.
Och glöden kommer bara att växa.
Typiskt min tur.
-Jag önskar vi hade två hus. -Två?
Ett mindre att bo i när de är borta.
Det här huset känns så tomt.
Det är därför jag sitter här ute.
Kom. Så ja, ponken.
Kom.
Duktig ponke.
Kom igen. Så ja.
Kom igen. Lugn, bara lugn.
Jag vill träffa superintendenten.
Har du bokat tid?
Var god sitt.
Har du bokat tid?
-Hur länge har du väntat? -Två dagar.
Kom hit med dem.
-Vi vill inte ha era får här. -Det är inte mina får, det är era.
-Våra? -Nu är de det.
Vi vill inte ha får. De tar bort gräset så vargarna kommer.
Jag gillar dem inte heller, men de smakar gott. Jag är från Yellowstone.
-Ni är Dutton. -Jobbar för dem. Fann fåren i bergen.
-Mr Dutton bad oss ta hit dem. -För vad?
Vad ni än vill. Behåll dem, sälj dem, ät dem.
Ni kan göra kläder av ullen. De är en gåva. Er mark är lika bar som vår.
Tänkte ni kunde behöva dem.
-Det kan vi. -Har ni inhägnader?
-Det har vi. -Behöver ni hjälp att få in dem?
Nej, vi behöver ingen hjälp.
Hälsa Dutton...
"Tack."
Det ska jag.
Kom igen, grabbar.
Det finns en sjö på andra sidan åsen, det kan vara ett bra betesställe.
Stanna där och låt dem sprida ut sig. Välj ut tre som stannar med hjorden.
Stanna upp!
Nu drar vi, grabbar!
Det här är inte rätt ställe att vila. Mr Worth tar emot nu.
Kom in.
Var god sitt.
Hur kan jag hjälpa dig?
Mitt barnbarn är på statlig internatskola i Dakota...
North Dakota heter det. "Dakota" finns inte.
Baptisterna har dagskolor på reservatet.
-Ett ligger 400 meter från mitt hus. -Ditt barnbarn, säger du?
För att gå i dagskola måste skolan vara inom tre km från barnets bostad.
Det är hos mig. Hon bodde hos mig.
-Innan de tog henne. -Var är hennes föräldrar?
Hennes mor finns inte längre.
Hennes far jobbar med hjorden.
-Modern är död, fadern övergav henne. -Nej, han jobbar.
Men inte i hennes hem? Då övergav han henne.
För att gå i dagskola måste indianbarn bo i familjehemmet.
Jag är hennes familj.
Har du moderns dödsattest?
-Influensan... -Den spanska.
Har du något mer?
Det förändrar inte lagen. Bara för att modern är död-
-tar du inte hennes plats.
Om du vill vara hennes närstående måste du adoptera henne.
-Hur gör jag det? -Begär det av en domare.
Men...det finns ingen domare. Du är domaren.
Crow Agency har en magistratsperson. Gå dit.
Mitt barn, tvätta håret med det här.
Se så.
Ingen fara, mitt barn, jag tvättar dig.
-Jag tror hon är ren nog, syster. -Jag hämtar handduken.
Jag hämtar handduken. Tack, syster, det var allt.
Kan du tala?
Jag kan tala.
Kan du höja på armen?
Du slår mig sönder och samman utan provokation-
-men låter syster Alice tafsa på dig.
Jag borde kanske inte avbrutit er.
Din feber kommer att tömma ishuset, bara den.
Du tror att jag är din fiende, men det är jag inte.
Jag är din räddning, Teonna.
Jag är bron från ditt folks utdöda civilisation-
-till det blomstrande samhälle som ska tämja denna gudlösa vildmark.
Jag lär en ung kvinna att bli en bra moder och fru.
Hur man odlar, lagar mat, städar-
-läser, räknar, vetenskap, och viktigast av allt, Bibeln.
Jag lär dig allt du behöver för att leva ett liv i överflöd.
Men du vägrar ta emot det och överfaller mig för att jag lär det.
Se på mig, flicka lilla.
Jag svor på att döda indianen i dig, och jag håller mitt ord.
Rör du mig igen så dödar jag resten av dig.
Kom då.
Mina vänner vågar inte fråga så de skickade mig.
-Fråga vad? -Du är amerikan.
Varför blir ni britter så chockade över att finna en amerikan...
-...nån annanstans än i Amerika? -Det är ju så långt.
-Se bara hur långt du rest. -Du med, men jag är inte chockad.
-Du är ohyfsad. -Det är vad amerikaner är kända för.
Sant.
-Dricker du champagne? -När jag firar.
Och whisky när du är nedstämd.
Whisky när jag är nedstämd.
Skål för att ha nåt värt att fira. Må det finna dig snart, sir.
-Jag gillar din stil. -Vad var frågan du skulle ställa?
Jag behöver inte längre ställa den, jag vet redan. Du är jägare.
Vilket reservat?
Jag är inte en guide, jag jobbar för protektoratet.
-Jag förstår inte ett ord. -Du är Spencer Dutton.
Amerikanska krigshjälten som jagat människoätare i Kalahari och Tsavo...
-Jag var fem när den dödades. -Det kommer hon aldrig att tro.
-Du dödade just leoparderna. -Du är berömd om du inte visste det.
-Jag visste inte det. -Du ska ha dödat en med bara händer.
-Tror du allt du hör? -Bara när jag vill tro det.
-Varför skulle du vilja det? -Det är romantiskt.
Det är inte alls romantiskt.
Varför gör du då det?
För man känner sig aldrig mer levande än när man dör.
Ser du inte romantiken i det?
Nu räcker det. - Hon är förlovad, sir.
God dag. - Följ med här. Kom då.
Förfärligt, det som hände Kagiso.
Han var vår bästa guide.
Ja, det var han.
-Hur lång tid tar såren att läka? -Ett par veckor, säger läkaren.
-Jag behöver dig i Tanganyika. -Jag har inga guider.
-Det finns guider där. -Leopard eller lejon?
-Hyena. -Fläckig?
-Kan ingen i lägret ta hand om det? -Inget läger.
Den attackerar järnvägsingenjörer. Jag väntar helst inte två veckor.
-Kan du hålla ett gevär mot axeln? -Ja.
-Hur är vägen till Tanganyika? -Inte som en Londongata precis.
-Jag har betalat din barnota. -Jag är inte klar.
Jag tog med det i beräkningen.
Du har en bil som väntar i morgon bitti.
Jag vill höja mitt glas för denna unika plats-
-att presentera en förlovning i.
Men med tanke på bruden kanske det passar med lejon.
Hon har ju samma gnista.
Och lejonman.
Skål.
Du får ursäkta mig.
-Självklart. -Tack.
Alexandra.
De har placerat mig på ett tåg med ett slutmål som jag inte valt själv.
-Och jag kan inte stoppa det. -Han är en god man, Alex.
-Mer än jag kan säga om de flesta. -Vem har godhet tagit med storm?
Jag är en marktransaktion, Jennifer.
-Det är allt det är. -Alex...
Män är alla desamma efter 30:
Hårfästet gör reträtt och magen marscherar framåt.
Tids nog kommer godhet att vara det enda som betyder nåt.
Då hoppas jag att en god man finner dig.
Eller ta min, vet jag.
Vilka hemska barn du kommer att uppfostra. Kom så går vi in igen.
Gå du. Jag kommer snart.
Du är som djuren här.
Du går från vattenhål till vattenhål.
-Lätt att lurpassa på mig. -Jag ser väl dig vid frukostbaren.
Då har jag redan åkt.
-Vart leder nästa äventyr? -Österut.
-Vart leder det dig? -Mina äventyr är tyvärr över.
Det var synd.
Det håller jag med om.
Du kanske kan ta med mig på dina.
Du skulle inte gilla mina.
Var inte så säker på det.
Alexandra!
Jag förstår precis vad du menar.
-God morgon. -För tidigt för att kallas "god".
Hon kommer att köra slut på den bengeten.
-Vägen till Serengeti är visst usel? -Absolut. Det blir högst obekvämt.
Alexandra?
Stanna bilen.
-Har du plats för en till? -Inte egentligen.
Min räddare i nöden.
-Alexandra! -Snälla, kör.
Se på mig.
-Säg till om du inte vill ha med mig. -Det är farligt dit jag ska.
Då ser vi döden i vitögat.
Hitta nån som älskar dig!
Översättning: Jennifer Swahn VSI