4. ČERVENCE 1778
Vám je těžké vyhovět.
Nechce se mi tomu věřit.
Vedu si nevalně.
Odporoučím se z vaší společnosti.
Jsou vaši psi přátelští?
Nezklamu vás.
Dnes je výročí
naší Deklarace.
Díky Bohu
za naši svobodu.
Nemohu Franklina vystát.
NASTÁVAJÍCÍ VÁLKA
DEKLARACE NEZÁVISLOSTI
NA MOTIVY KNIHY OD STACY SCHIFF
Jen jezte, pane Adamsi, jídla je dost.
Již jsem jedl, pane, před několika hodinami.
A jak vám jde studium?
Cože?
No jak vám jdou lekce francouzštiny.
Máte mizernou výslovnost. Není divu, že jsem vám nerozuměl.
Důležitější je snaha od srdce než striktní správnost, nemyslíte?
- Včera večer jste opět jel kočárem. - Co prosím?
Měl jsem jít do opery. Místo toho jsem vězel tady.
Tak to se velice omlouvám. Byl jsem na recepci na počest Parmentiera.
Koho?
Toho známého farmakologa.
O tom jsem neslyšel.
Ta „hudba“ mě stejně nezajímá. Je to jen randál.
Hromada zbytečného kvílení, ale už jsem měl koupenou vstupenku.
Mohu se vás na něco zeptat?
- Beze všeho. - Co tady děláte?
Nejsem povinen vám to říkat.
Dost by to ulehčilo práci.
Jakou práci myslíte?
V účtech máte zmatek. Výdaje neevidujete.
Vaše korespondence je snůška šílených slátanin. A snídáte v 10:14.
A přesto se mi nějak podařilo dojednat alianci s Francií.
A k čemu je nám to dobré?
Francouzské námořnictvo je největší banda pitomců,
jakou jsem kdy měl tu smůlu poznat.
Bojujeme sami, zadluženější než kdy dřív.
A vy přesto dolézáte za svým věrným druhem Vergennesem.
Považuji za vhodné být v jeho přízni.
Já považuji za vhodné přimět ho dostát závazkům.
A neučiníte-li to vy, tak já ano.
Při vašich znalostech francouzského prostředí nepochybuji,
že se ta strategie setká s jednoznačným úspěchem.
A teď uspořádáme večírek.
Máte námitky proti oslavě naší nezávislosti?
Vhodný by byl formální obřad, ne rozpustilé veselí.
Naši hostitelé to vidí jinak a je v našem zájmu je potěšit.
Kolik nás tenhle projev úcty bude stát?
Vůbec nic. Vše platí pan Chaumont.
Jo, tak to je ještě horší.
Kolik Američanů máme ubytovat?
Deset? Padesát? Tisíc?
Máme tu jen tři, drahá.
- A co doktor Bancroft? - Ten tu nespí.
To už je detail.
Možná bys jim měl navrhnout, ať platí nájem.
Těžko můžu po hostech žádat, aby se stali nájemníky.
Poskytujeme jim přístřeší, stravu, koně a sluhy. A teď ještě tenhle večírek.
Za kolik livrů?
Tyhle výlohy nejsou nic v porovnání s budoucím ziskem z obchodů.
A kdy ta budoucnost nastane? Dožijeme se jí?
Nečekám, že budeš rozumět principům obchodování.
Fajn. Hraj si ty svoje hry.
Ale říkám ti, že nás tahle rozhazovačnost zruinuje.
To je dost. Pomozte mi na nohy, vy nemehla.
A co odpověděl?
Moc jsem to nechápal. Něco o tom, jak to chodí v cukrárně.
Může to být červené, může to být zelené, ale těsto uvnitř je stále stejné.
Říká tím, že i přes rozdílná kréda mají náboženství společný základ.
To je na mě moc složité.
Tak sis to měl lépe promyslet, než jsi naši dceru nabídl jeho vnukovi.
Dost.
Nebudeš se se mnou přít.
Pověz mu, že protestant tady nemá šanci uspět.
A Cunégonde nemůže čekat takovýhle osud.
Už jsem to začal dojednávat.
To mám vypadat jako trouba?
Bylo to tvoje opilecké dovádění, ne moje.
Jako bys snad věděla, o čem mluvíš.
To je ti tvá hrdost přednější než štěstí naší rodiny?
Má v Americe plno zlata.
A k čemu nám to bude tady?
Dcera je přítěž, kterou je třeba co nejdříve poslat dál.
Tvůj otec to chápal.
Proč ty ne?
Třeba by mi to vysvětlila slečna Jupinová.
Je to očividně soudná žena.
Jste nestoudná, madam.
Kéž bych byla.
Myslíš, že nevidím, jak flirtuješ s o 40 let starším mužem?
Kterému říkáš papa, sedáš mu na klín
a píšeš sladké hlouposti do nekonečných dopisů?
Jaká nestoudnost.
Ano.
Jak si jen mohu dovolit vyhledávat společnost někoho, kdo mi dělá radost.
A zostudit tím dobré jméno svého oddaného manžela.
To jméno je moje. Majetek je můj. A bude po mém.
Na ostatní kašlu.
Roztrhl se mi šev, Gabrielle ho musela zašít.
Co myslíte?
Bude Franklinet okouzlen?
Okouzlující.
Ano?
Co?
Chystal ses něco říct.
Jen že jsem do téhle země přijel s chlapcem a teď přede mnou stojí muž.
No tak děkuju.
Umíš líp francouzsky, než kdy budu umět já,
jsi svědomitý tajemník...
Máš v sobě bezelstnost, která odzbrojuje ženy i muže.
Taky jsem měl skvělého učitele.
Jo ty myslíš mě?
Chlapče. Víš, že mi leží na srdci,
abych ti zajistil pozici odpovídající postavení naší rodiny.
Copak mě nebude platit Kongres?
V to můžeme jen doufat. Ale já mám na mysli něco trvalejšího.
V jakém smyslu?
S panem Brillonem jsme probírali jistou alianci.
Jakého druhu?
Svatebního druhu.
Kdo by si bral koho?
Ty by sis vzal slečnu Cunégonde.
Je vzdělaná, hezká a dobře situovaná.
A řekl bych, že se ti možná i docela líbí.
A ona to ví?
To není její starost.
A moje ano?
Právě se o tom bavíme, nebo ne?
Neudělej stejnou chybu jako já.
Když se oženíš, udělej to pro svůj prospěch.
Čehokoli jiného bys nakonec litoval.
Jestli se Cunégonde má stát mou manželkou, čím budu já?
Francouzem, soudě dle zevnějšku.
A ty...
Ty mě tu prostě necháš?
Když na ten svazek přistoupíš,
milerád strávím zbytek života ve Francii.
Chci dohlédnout na to, aby ses usadil, dokud ještě mám šanci na něco dohlížet.
Tak dobrá... Já... Ano.
Tak dobře.
Můžeš se toho ujmout.
- Kde jsem skončil? - „Jdou dva žebráci.“
„Slepý žalobce, chromý odpůrce,
moudře rozhodne nestranný soudce.
Lastura pro něj, lastura pro vás,
zbytek je právníkův honorář.“
Panečku.
Krásný projev přátelství.
Divím se, že jeden druhého nepodřízne.
Proč by to dělali?
Od důvěryhodného zdroje vím,
že se všichni v jednom kuse zapojují do zlovolných konfliktů
a svazek manželský mají za pouhou frašku.
Ne. Skutečně? Svatá prostoto.
Dotáhl mě na večeři s těmi Brillonovými.
Přiznávám, bylo to příjemné.
Ale vedle mě u stolu seděla taková nezajímavá žena...
A co myslíte?
Nemám tušení.
Je to amoureuse manžela, celkem neskrývaně. A manželka?
Madam Brillonová?
Utěšuje ji jistý monsieur le Coq.
- Pan Kohout. - Přezdívka, pochopitelně.
Víte to jistě?
Franklin mi to řekl. A v takových věcech on se vyzná.
Tak to je na pováženou.
A tohle jsou naši spojenci.
Občas pochybuji o jejich věrnosti.
Moře slibů, ale...
- Co na to Franklin? - Nechce to slyšet.
No tak to vidíte.
My dva si musíme popovídat.
Viděli tě na pódiu.
Ale nepozvali mě.
Jsi zvaná teď.
Třináct pruhů.
Mám to správně?
Teď jsou vyhlídky na nezávislost ještě přitažlivější.
Podívejme.
Den ode dne zníš víc jako Francouz.
To je velmi...
Ale nevím, jestli to tak chci.
Raději bych Američana.
Tak tohle chceš?
Takového člověka...
Hele.
Přivedl na večírek Afričanku.
Je to herečka.
Jak to víš?
Jacques se o ní zmínil.
To je ještě skandálnější.
Víš, používají umělecká jména.
Aby zakryli svůj pravý původ.
Čím jsme si tohle zasloužili?
Ten zhýralec mě chce zabít.
Teď nic neříkej.
Vykopnu ho, na hosty kašlu.
Žádné takové.
Jen ať se skrývá před věřiteli a ždímá ty své děvky. Ať si to vyžere...
Mlč!
Matko.
Otče.
Toto je slečna Caillot z Comédie-Italienne.
Je od vás laskavé, že ubohému dítěti tmy dopřáváte výsluní.
No tedy...
Viděli jsme vás v té frašce od Goldoniho.
Byla jste naprosto úchvatná!
Madam. Že by vám dnes uletěly včely?
Působím sklesle?
Možná...
se mýlím.
Mladý Chaumont si dělá, co chce,
a nezajímá ho, co si lidé myslí.
Oni mu to lidé ještě spočítají.
Ale on si to nenechá líbit. To je něco.
Vy tedy máte náladičku.
Drahý papa...
Může něco vstoupit mezi nás?
Madam, máme přeci dohodu.
Nemyslím ty jiné ženy.
Co může přetnout pouto našich duší?
Nic mne nenapadá.
Přísaháte?
Co mi chcete říct?
Dámy a pánové. Prosím o pozornost.
Ztělesnění svobody co nevidět začne.
Pan Kohout.
- Cože? - Slyšel jste mě.
„Touto doktrínou, přátelé,
jsou rozum a moudrost.“
Rozum a moudrost.
„Ale nebuďme příliš závislí na vlastním průmyslu.“
Průmysl.
„A na závěr,
zkušenosti jsou cennou školou...“
Ale hlupáci se nepoučí.
„Jak říká Chudý Richard,
komu není rady, tomu není pomoci.“
Když však nebudete poslouchat rozum...
„Tak vám tedy vyčiní.“
A to je genialita Franklina.
Popadl blesk z nebes...
a zabil tyrany.
To je čiré modlářství.
Snad to bude pohodlné.
Dostačující, pane Gérarde.
Z tohoto soupisu od vašeho Kongresu
jsem poněkud nesvůj, pane Adamsi.
„Čtyřicet devět tisíc uniforem, klarinety a trumpety,
kastaněty a partitury, barva a náprstky.“
Jistě tam někde naleznete i fregatu a osm řadových lodí.
Dohromady to činí jednu desetinu našeho ročního rozpočtu.
Jeho Veličenstvo už utratilo sto...
Sto padesát milionů livrů k zajištění vaší nezávislosti.
Přitom New York, Severní i Jižní Karolína a Georgie dál patří Britům.
Protože admirál d’Estaing při svém tažení nedokázal dobýt americké pobřeží.
Dobré jméno Francie prý hanobila banda opilců z Nové Anglie.
Ve Francii prý muži berou manželství jako kus...
Za války lze jistá nedorozumění očekávat.
Nemyslíte, pane Adamsi?
Čím déle jsem v Evropě a uvažuji o našich záležitostech,
tím více se mi naše aliance zdá...
Jako základní kámen, na němž můžeme dále stavět.
Ale Francie ještě musí splnit své závazky dle naší dohody.
Poslali jsme vám děla a munici. Muškety a pušky s bajonetem.
Dali jsme vám spoustu peněz...
Naše situace je dál stejně nejistá, jako byla před vaším zapojením.
Máme podstav a scházejí nám i základní zásoby,
které měla tato aliance zajistit.
Nic válku neukončí rychleji
než francouzská flotila drtící Angličany na moři.
Vy jste expert i na námořní strategii, pane Adamsi?
Hlavně nejsem slepý.
A vidím, že nás Francie chce držet nad vodou,
ale ne nám pomoci před utopením.
Jste v pořádku, doktore?
To ta děsná dna. Nepřál bych ji ani králi Jiřímu.
- Můžeme nějak pomoci? - Ne. Bohužel ne.
- Zavolám dvorního lékaře. - Ne, děkuji.
Utěší mě jedině odpočinek a planá naděje.
Mohl bych ministra poprosit,
aby uvážil, zda nám může přidělit látky a uniformy?
Ano, ovšem. Gérarde?
Tři miliony livrů.
Takže vlastně pakatel.
Vážně si myslíte, že vám skočil na ten náhlý projev slabosti?
Vaše pojetí diplomacie nás přivede do záhuby.
Amerika už nemůže dál snášet to vleklé, poklidné, neznatelné ploužení.
Musíme při požadavcích projevit odhodlání. Troufalost. Přičinlivost.
Slovo přičinlivost ve francouzštině neexistuje.
Tady je cílem toho dosáhnout hodně pod dojmem, že toho dosahujete málo.
Tohle ovládáte dokonale.
Dokud budu živ,
budu se tomuto dvoru snažit zavděčit, abych získal veškeré výhody, co budu moci.
Nezbavili jsme se okovů jednoho tyrana, aby nám je nasadil druhý.
Hrabě Vergennes není náš přítel.
Ne, ale stejně ho mám docela rád.
Odpal!
To je podívaná.
Až se divím, jak mohla uspět reformace.
Ubožáci, co počítají korálky a zpívají latinsky.
Ne že by něčemu z toho rozuměli.
Mimochodem, Londýn posílá pochvalu.
Riziko, jež podstupuji, mi pouhé pochvaly nevykompenzují.
Trpělivost, pane Bancrofte. Štědře vás odměňujeme.
A pomyslete i na dary nebeské.
Ano, ale pochybuji, že náš svazek zasluhuje boží vděk.
Chci kompenzaci v tomto životě.
Člověk, který si tak moc cení peněz, obvykle tolik neřeší, odkud pocházejí.
Loajalitu jsem vám i Londýnu prokázal nadmíru.
Válka se pro Ameriku vyvíjí zle.
Teď je pravá chvíle zatlouct poslední hřebíček.
Zasít pochyby o záměrech Versailles.
Bude těžké Franklina přesvědčit, že hrabě Vergennes jedná ve zlé víře.
Pan Adams není z Francouzů zrovna unešený.
Kdyby měl Franklin zmizet ze scény...
- To po mně nechtějte. - Hodláte snad učinit válce přítrž!
Neopatrná zmínka o naší dohodě před Franklinem nebo Adamsem...
Atmosféra v Passy je už tak dost jedovatá.
Riskovat moje odhalení vám neprospěje.
Nejste jediný králův agent ve Francii.
Ale jediný, jemuž Franklin důvěřuje.
A co důvěra pana Adamse?
Pan Adams lidskostí pohrdá.
Možná oprávněně.
Jste důvtipný člověk.
Jistě si ho dokážete něčím získat.
Jestli jste přišel na oslavu 4. července,
máte kapku zpoždění.
Nemějte obavy. Dostal jsem kompletní hlášení.
Ztělesnění svobody.
Velkolepá podívaná.
Tak za co tedy vděčím této poctě?
Možná máte námitky proti naší touze být vám nablízku.
Nepochybuji, že máte na zřeteli jen a pouze moje dobro.
Na policii by vrhalo špatné světlo, kdyby vás potkalo nějaké neštěstí.
Jak by k tomu došlo, když mě máte pod dohledem?
Nezajímáme se o vás jen my.
A každý není tak laskavě nakloněný vaší přítomnosti.
Co mi tím chcete říct?
Že by možná bylo rozumné při cestování dbát určité obezřetnosti.
A to proč?
Jisté zvěsti. Nic víc.
Pane Lenoire, čím to je, že si nikdy nejsem úplně jistý,
zda se mi pokoušíte pomoci, nebo ublížit?
Možná jste z podstaty podezíravý.
Jsem veskrze bezelstný člověk.
Dávejte si pozor.
Už tak to v Paříži dost vře.
Dále.
Napadlo mě, že vám přijde vhod menší vzpruha.
Pane Bancrofte. Jste laskav.
Pojďte.
Čaj šuej-sien z mých soukromých zásob.
Děkuji.
- Chcete do něj něco přidat? - Černý, prosím. Čím černější, tím lepší.
- Prosím. - Děkuji.
Včera večer si zase vzal vůz.
Ano. Kvůli nějakému banketu na počest pana Parmentiera.
Toho známého farmakologa.
- Slyšel jste o něm. - Jak takové chování snesete?
Přijímám vady jeho charakteru výměnou za potěšení z jeho společnosti.
Jaképak potěšení?
Popravdě, pane Adamsi.
Jsem rád, že jste přijel vrátit do naší diplomacie důraznost.
To rád slyším, pane Bancrofte. Tuze rád.
Podívejte.
Ne že by to oslabovalo moji úctu k doktoru Franklinovi.
Podle mého názoru je nejvyšší čas, aby si někdo na francouzský dvůr došlápl.
Už nějakou dobu nabádám k přísnějším krokům a...
Dokud zde budu já, pane Bancrofte, nebude Versailles klidně spát.
Díkybohu za to.
Ještě čaj?
Děkuji.
Ruce pryč!
Co to má být?
- Jako co to vypadá? - Unášíte mě?
Nemáte šanci uniknout.
Vsadím se, že ano. Víš proč?
Povíš strážnému, že nás znáš.
To raději zemřu!
Baf!
Vy hajzlové! Vy...
- Má větší kuráž, než jsem myslel! - „To raději zemřu!“
Nemáte na práci nic lepšího, volové?
Možná ne. Možná ano.
Do dna, Achille.
Budeš to potřebovat.
Kočí, vyrážíme!
- Vezmeš si ji? - Dědeček to tak chce.
Ano. Ale co chceš ty?
Je moc milá.
Líbí se mi, když mě škádlí
- a... myslím? A její rodina je... - Bohatá?
- Zas tolik ne. - Dost.
Ale mladý Achilles...
Má oči pro někoho jiného.
Že ano?
Budeme tu sedět celou noc?
Ber to jako trénink.
Na co?
Někdo jde.
Chceš mě tím bodnout?
Gilbert.
Generál La Fayette, když dovolíš.
Vážně?
Jasně že ne.
Pojď na mou hruď, mon ami.
Vypadám jako Američan?
Ne tak úplně.
Spíš jako Auvergnan říznutý New Jersey.
- Urazil důstojníka. - Na místě pověsit.
Nebo zapíchnout.
Ano, i to by šlo.
Nač ty tajnosti?
Formálně mám domácí vězení.
Král nemá rád, když mu markýzové utíkají do cizí války.
Ale teď je to naše válka. Nás obou.
A to právě musíme probrat.
Posaďte se.
A popovídejme si o boji za svobodu.
Portsmouth, Liverpool, Lancaster, Plymouth, Cork.
Eskadra lodí k útoku na každý přístav.
Donutíme Brity bránit pobřeží,
takže do Ameriky budou moct poslat míň mužů i lodí.
Co vy na to, pánové?
A kdo konkrétně tu flotilu zaplatí?
Budeme žádat daň od měst.
Tak to je troufalé.
A když města odmítnou platit za tuhle ochranu?
Vypálíme je.
Co prosím?
On...
Příteli, zkus mluvit rozumněji.
Jen vyplenění Liverpoolu by hodilo dva miliony liber.
Dejme tomu čtvrt milionu za Lancaster, půl milionu za Cork.
Snad tenhle idiotský plán neschvalujete?
Copak, pane Adamsi? Není to na vás dost mužné?
Tohle je naprosto směšné. Je to nemožné.
Nemožný plán je často úspěšný, protože ho nikdo neočekává.
- A kolik mužů by si ta eskapáda žádala? - Nanejvýš 2 000 francouzských vojáků.
Ne, to je málo, markýzi.
Nasaďte čtyři nebo pět tisíc. Způsobte pořádné škody.
A co nasadit jezdectvo, aby šířilo hrůzu od pobřeží?
Výborný postřeh. Zlomit jejich ducha! Ať zemi zachvátí strach.
Ano, ale neprodlužovalo by podněcování teroru akorát utrpení na obou stranách?
Dát Anglii ochutnat medicínu,
kterou nám cpali do chřtánu. To by bylo to pravé řešení.
A kdo tu drancující hordu povede?
Kdo jiný, pane? Já sám. Se svými druhy po boku.
Dětské tažení. To je ale báječný nápad.
A stádo slonů, abychom trumfli Hannibala, co si to budou dupat napříč Lancashirem.
Jejich naříkající zajatci před nimi celí od krve.
Plymouth delenda est.
Je ubohé na toto téma žertovat.
Tenhle plán je myšlený vážně.
My chceme vyplout a srazit Anglii na kolena.
„My“?
Ano. Gilbert, Ségur, Noailles a já.
Pánové, omluvíte nás, prosím?
Takhle to dopadá, když bastard zplodí bastarda.
Víš, proč jsem tě sem přivezl?
Abych úspěšně...
Abych měl nablízku dítě, které mi zamáčkne oči, až umřu.
Je mi 19.
Tak skoro dítě.
Takže tu mám jen čekat? Než si pro tebe přijde smrt?
A co řeknu tvému otci?
Že jsem tě odvedl od něj, abych tě zanechal na dně Irského moře?
To bys s ním musel mluvit.
V hrobě tě sláva nečeká, chlapče.
„Jeden druhému zaručujeme své životy, své statky a svou nedotknutelnou čest.“
Ano, pan Jefferson se vyžívá v květnatých frázích,
ale podpis jsme připojili všichni.
Pojedli jsme chutnou večeři a ulehli do pohodlné postele.
Gilbert za ta slova schytal kulku.
Markýzova rodina vydělává na válkách po staletí.
My jsme kováři a výrobci svíček
a poslední dobou se nám dost dařilo v odvětví tisku.
Každý vyslyšme poslání svého rodu a neusilujme o to, co nemáme v genech.
Chceš, abych byl zbabělec.
Chci, abys byl naživu, Temple. A po mém boku.
To by naší věci prospělo víc než tenhle ztřeštěný galimatyáš.
Nevíš o světě všechno.
Ale ty ano?
Nikam nepojedeš a konec diskuse.
Chápete, jak je to zapeklité?
Vím, že je to choulostivé.
Byl by ochoten promluvit s knězem?
No, nabádám ho, aby byl otevřený všemu.
Mně na tom popravdě nijak zvlášť nesejde.
Jde jen o to, jak to působí.
A kdyby byla tato povinnost splněna?
Jestli kněz bude pro, tak budiž.
Jistě, tout le tralala,
chtělo by to trochu doladit.
Ale naše dohoda by platila dál?
No tedy, příliš se mi nezamlouvá představa
udělat z ní...
Američanku?
Platíme jí...
Já jí platím výuku hudby, tance a italštiny, tuším.
To je dost peněz na to, aby přišly vniveč.
Pakliže bychom otázku víry vyřešili k vaší spokojenosti
a já se zaručil, že oba s Templem s radostí zůstaneme ve Francii...
Máme toho chlapce rádi, doktore. Opravdu.
Nepochybuji.
Dobrá.
Jmenují se chemise à la reine, první je nosila královna.
Tedy ne úplně první, vlastně je nosí každá venkovanka... Ale když je oblékla ona
i madam Bertinová, chce je teď každá.
Říkám: „Maman, není fér, že ty si necháš šít tam,
a já mám jen tyhle staré...“
- Neposloucháš. - Ale ano.
Já...
- Chtělas mi ukázat své obrazy. - Ale jen protože to žádáš.
Zahrada...
Pipou, ten nos má úplně špatně.
Šaty, o nichž jsem mluvila.
Ukazuji mu své akvarely.
Neobtěžuj ho tím, drahá.
Mě to neobtěžuje. Vážně.
Nechcete se jít projít na terasu? Je krásný večer.
To bychom jen chodili tam a zpátky.
Jděte, buďte tak laskavi.
A pěkně se noste.
Vy můžete zůstat.
Je to rozumné, madam?
Spoléhejme na jejich dobré vychování.
Výborně. Já nejspíš jen...
- Prosím? - Říkám ne.
Vzkaz. Za 100 livrů.
Berte a běžte.
Když si to nevezmete, nechám vás vykázat.
A rozhlásím, ať vás nezaměstnají v žádné rodině, v žádné pozici,
v okruhu sta mil od Paříže.
Ani...
na vybírání latrín.
Pan Brillon...
Za to to nestojí.
- Madam. - Manželi.
Čemu vděčíme za vaši přítomnost?
Jen mému přání být mezi dvěma muži, kteří nejvíce zaměstnávají mou mysl.
Rozebírali jsme rozličnosti víry a stálost srdce.
Dojednáváte svatbu naší dcery s vaším vnukem.
Nejspíš jsi mu to neřekl.
Co jsem neřekl?
To, na čem jsme se dohodli.
- Nevzpomínám si... - Dobrá.
Drahý příteli.
Můj muž vás zbožňuje tak jako já.
Tudíž neví, jak říci, co řečeno býti musí.
- Co to propána... - Řeknu to tedy za něj.
V hloubi duše sdílíme přesvědčení,
že je jen jedno náboženství a jedna morálka.
Madam, chápu potřebu...
Jednotlivci sice mohou jednat podle svého
a nedbat předsudků druhých,
ovšem rodiny vyžadují přísnější přístup.
- A tak... - Madam, varuji vás...
...i když se nestaneme vašimi příbuznými, zůstaneme vašimi přáteli.
A ač nás rmoutí, že možná budete hledat přízeň jinde,
poskytneme vám všechnu péči, jež bude v naší moci.
Ale tento svazek se neuzavře.
Jedni mají svobodného ducha, druzí přijmou okovy a nazývají to svobodou.
Takové nepřesvědčíš.
Ale nevěš hlavu. Najdu ti vhodnou partii.
A my Franklinové si zachováme společenské postavení.
Dojdu to pěšky, jestli můžu.
To bych ti nedoporučoval.
V Passy se mi nic nestane.
Vím, že pro mě chceš to nejlepší.
Vyplenit Liverpool?
- Žertoval. - Mně to vtipné nepřijde.
Versailles to nikdy neodsouhlasí. Války už začínají mít dost.
Podceňujete jeho přesvědčovací um.
Vnukovi zakázal odjet.
Jeho místo zaujme 10 000 dalších. A taky jsou z něčí rodiny.
Pan Adams bude proti. Nemá důvěru k celé té alianci.
Co kdyby měl neomezenou moc?
To by doktor Franklin musel být odvolán,
což je nepravděpodobné. Frakce ve Filadelfii jsou moc rozštěpené.
Zkusíme to jinak.
Prr, prr. Là.
Něco k proclení?
Podívejte se sám.
S vaším dovolením, pane.
Dámy a pánové! Druhé zvonění!
Poslední zvonění, dámy a pánové!
Poslední zvonění!
Vstávat před úsvitem bych nemusel.
- Já myslel, že chceš slávu. - Ano, jen ne ráno.
Jak jde...
Jak se vůbec plení město?
Zeptej se jeho.
Co bude, až dorazíme do Le Havru?
Koupíme nějaké lodě,
naverbujeme pár tisíc mužů, schrastíme nějakou munici...
Někdo sem jede.
Příteli. Dědeček změnil názor?
Vypalme Anglii.
Překlad titulků: Jiří Sailer