1778. JÚLIUS 4.
Magának nehéz a kedvére tenni.
Nehéz a kedvére tenni.
Ezt nehezemre esik elhinni.
Nem haladok valami jól.
Ha megbocsátanak, én visszavonulok.
Nem harapósak a kutyái?
Nem fogom elmulasztani.
Ma, nyilatkozatunk
évfordulóján.
Adjunk hálát Istennek
a szabadságunkért!
Ki nem állhatom Franklint.
HÁBORÚ KÖZELEG
NYILATKOZAT
STACY SCHIFF „A GREAT IMPROVISATION” CÍMŰ KÖNYVE ALAPJÁN
Fogyasszon bátran, Mr. Adams, van bőségesen!
Már ettem, uram, alig pár órája.
És hogy haladnak a tanulmányai?
Micsoda?
Azt kérdeztem, hogy halad a francia leckékkel.
A kiejtése csapnivaló. Nem csoda, ha nem értem magát.
Jobb a lendületes gesztus, mint a szigorú pontosság, nem találja?
Tegnap este megint elvitte a hintót.
Parancsol?
Operába kellett volna mennem. Ahelyett itt rekedtem.
Elnézést kérek! Banketten voltam Parmentier-nél.
Kinél?
A neves gyógyszerésznél.
Soha nem hallottam róla.
Nem mintha érdekelne az úgynevezett zene. Semmi egyéb, csak zaj.
Értelmetlenül üvöltöznek összevissza, de már megvettem a jegyet.
Kérdezhetek valamit?
- Csak tessék! - Mit csinál maga itt?
Nem vagyok köteles beszámolni róla.
Könnyebbé tenné a most folyó munkát.
És miféle munka lenne ez, uram?
A számadásai zavarosak. Nem vezet nyilvántartást a kiadásokról.
A levelezése őrült zagyvaság, és 10.14-kor reggelizik.
Mégis sikerült valahogy szövetséget kötnöm Franciaországgal.
És az mennyiben vált hasznunkra?
A francia tengerészet hajón született tökfejek olyan hordája,
aminél nagyobbat nem volt balszerencsém látni.
Egyedül harcolunk, mélyebben úszva az adósságban, mint valaha.
És maga mégis próbál a kedves pajtása, Vergennes kegyeibe férkőzni.
Szerintem jobb lenne a kegyeltjei között maradni.
Szerintem meg jobb lenne rábírni a kötelességei tiszteletére.
És ha maga nem teszi meg, akkor majd én.
Kétségtelen, hogy maga minden francia dolog kiváló tudója,
így stratégiája feltétlen sikerrel jár majd.
És most még estet is kell adnunk.
Ellenzi tán függetlenségünk megünneplését?
Ez a nap komoly ünnepélyességet kíván, nem frivol mulatozást.
Vendéglátóink ezt másként látják, és hasznunkra válik, ha a kedvükben járunk.
Mibe kerül nekünk ez a behódolás?
Egyáltalán semmibe. Monsieur Chaumont fizet mindent.
Igen, ez így még rosszabb.
Hány amerikait kell elszállásolnunk?
Tízet? Ötvenet? Ezret?
Csak hármat kapunk, kedvesem.
- Hát az a dr. Bancroft? - Ő nem száll meg itt.
Nem oszt, nem szoroz.
Talán ideje lenne valami bérleti díjat megbeszélnie.
Aligha kérhetem a vendégeket, hogy fizessenek bérleti díjat.
Elhelyezzük őket, etetjük őket, lovakat és szolgákat adunk nekik, és most ez az est.
Mennyibe kerül mindez?
A költség eltörpül a jövőbeni haszon tükrében.
Mikor jön el az a jövő? Megéri bármelyikünk, hogy lássa?
Nem várom el, hogy megértse a kereskedelem fortélyait.
Legyen! Űzze csak a kisded játékait!
De én mondom, ez a pazarlás fog tönkretenni minket.
Végre valahára! Segítsetek fel, tramplik!
És erre mit felelt?
Nem igazán tudtam követni.
Valami olyat, hogyan csomagolják a dolgokat a cukrászdában.
A papír lehet piros, lehet zöld, de alatta a sütemény attól még ugyanaz.
Azt mondja ezzel, hogy a sokféle hit mögött
minden vallás ugyanarra az alapigazságra épül.
Ez nekem túl bonyolult.
Akkor talán kétszer is megfontolhatta volna,
mielőtt felajánlja a lányunkat az unokájának.
Elég legyen!
Átkozott legyek, ha hagyom vitázni!
Mondja meg neki, hogy errefelé egy protestánsnak nincs reménye előmenetelre!
És Cunégonde nem kárhoztatható ilyen sorsra.
Már megkezdtem a tárgyalásokat.
Azt akarja, hogy bolonddá tegyem magam?
A maga részeg bohóckodása az oka, nem az enyém.
Mintha értene maga bármit is.
Előrébb való a büszkesége, mint a családja előmenetele?
Rengeteg aranya van Amerikában.
És azzal itt mire megyünk?
Egy leánygyermek olyan teher, amelytől a lehető leghamarabb meg kell szabadulni.
Az ön apja tudatában volt ennek.
Ám ön nincs.
Talán Jupin kisasszony elmagyarázhatná nekem.
Nyilvánvalóan józan ítélőképességű nő.
Ön most arcátlan, madame.
Bár az lennék!
Azt hiszi, vak vagyok, és nem látom, hogy egy 40 évvel idősebbel flörtöl?
Akit papának szólít, akinek a térdére ül,
és akinek mézesmázas csacskaságokat gügyög a végtelen leveleiben.
Hallatlan pimaszság!
Igaz is.
Hogy merészelem olyasvalaki társaságát keresni, aki örömet okoz nekem...
Micsoda szégyent hozok az odaadó hites uram jó hírnevére...
Enyém a név. Enyém a birtok. És enyém a döntés.
Elmehet mindenki a pokolba!
Leszakítottam egy szegélyt, és Gabrielle-nek fel kellett varrnia.
Mit gondolnak?
Tetszeni fog Franklinet-nek?
Elragadó.
Igen?
Mi?
Mondani készültél valamit.
Csak annyit, hogy egy fiúval jöttem ebbe az országba,
és most egy férfit látok magam előtt.
Nos, köszönöm!
Járatosabb vagy a franciában, mint én valaha leszek,
szorgalmas titkár vagy...
Van benned valami ártatlan vonás, amely elbűvöli a nőket és a férfiakat egyaránt.
Gondolom, kiváló tanárom volt.
Rám gondolsz?
Drága fiam! Tudod, hogy mindig az lebeg a szemem előtt,
hogy a családunkhoz illő helyet biztosítsak neked.
Nem kapok majd fizetséget a kongresszustól?
Reménykedjünk benne, de én hosszabb távú megállapodásokról beszélek!
Milyen hosszú távú?
Monsieur Brillon és én megtárgyaltunk egy szövetséget.
Mifélét?
A házasságfélét.
Ki kötne házasságot kivel?
Te vennéd el Mademoiselle Cunégonde-ot.
Tanult, csinos és jól szituált.
És azt hiszem, kicsit még kedveled is.
Ő tudja?
Nem kell tudnia.
És nekem igen?
Most beszélünk róla, nem?
Ne kövesd el azt a hibát, amit én!
Ha házasságra adod a fejed, azt az előnyödre tedd!
Minden mást borítékolhatóan meg fogsz bánni.
Ha Cunégonde lesz a nejem, akkor mi leszek én?
Minden jel szerint francia.
És te, te...
Csak itt hagysz?
Egyezz bele ebbe a házasságba,
és boldogan töltöm életem hátralévő napjait Franciaországban!
Szeretnélek megállapodva látni, fiam, mielőtt örökre lehunyom a szemem.
Rendben... én... Igen.
Rendben!
Tiéd lehet a megtiszteltetés.
Hol is tartottam?
„Két koldus utazik együtt...”
„Vak felperes, nyomorék alperes osztozik,
a baráti törvény pártatlanul gondoskodik.
Egy kagyló néki, egy kagyló néked,
a kettő közt meg az ügyvéd bére.”
Na, szép!
Milyen nagyszerű baráti megnyilvánulás!
Csodálom, hogy nem vágják el egymás torkát.
Miért tennék?
Megbízható forrásból tudom,
hogy rendszeresen a lehető legádázabb viszályokba bocsátkoznak,
és a házassági kötelékeket puszta tréfának tekintik.
Ne! Igazán? Irgalmas Isten!
Franklin elvonszolt vacsorázni Brillonékhoz, tudja.
Elég kellemes volt, elismerem.
De ott ült mellettem az asztalnál egy semmilyen arcú nő...
Mit gondol, ki?
Ötletem sincs.
A férj amoureuse-ze teljesen nyíltan. És a neje?
Madame Brillon.
Egy bizonyos Monsieur le Coq-kal vigasztalódik.
- Mr. Kakassal? - Természetesen álnév.
Bizonyos ön ebben?
Franklin mondta. Ő már csak tudja az ilyesmit.
Igazán kijózanító.
És ezek a szövetségeseink.
Néha kételkedem az állhatatosságukban.
Sokat ígérnek, de...
- Megbeszélte ezt vele? - Csukott fülekre találnék.
Nos... Helyben vagyunk.
Beszélnünk kéne kettőnknek.
Mindannyian látták önt a színpadon.
De nem invitáltak meg magukhoz.
Hát most igen.
Tizenhárom csík.
Jól értettem?
Ön még vonzóbbá teszi a függetlenség kilátásait.
Hallgassa meg magát!
Napról napra franciábbnak hangzik.
Ez igazán...
De nem vagyok benne biztos, hogy tetszik.
Jobban kedvelem amerikainak.
Ezt óhajtja? Mármint...
Mármint ön ilyen embert...
Odanézzen!
Egy afrikait hozott az ünnepségre.
Színésznő.
Honnan tudja?
Jacques említett valamit róla.
Ettől még botrányosabb.
Tudja, művészneveket használnak.
Hogy elrejtsék, honnan származnak.
Mit tettünk, hogy ezt érdemeljük?
Sírba akar vinni ez a kicsapongó fiú.
Erről most egy szót se!
Páros lábbal rúgom ki, teszek a vendégekre.
Nem, nem csinál maga semmit!
Aztán bujkálhat a hitelezői elől,
tarhálhat a szajháitól, meglátjuk, mennyire lesz ínyére...
Elég!
Anyám!
Apám!
Bemutatom Mademoiselle Caillot-t a Comédie-Italienne-ből.
Mily kegyes önöktől, hogy az éj e szegény gyermekét
engedik a napfényben sütkérezni!
Nos, én...
Láttuk a Goldoni-bohózatban.
Ön igazán mesés volt!
Madame! Milyen gond felhőzi a homlokát?
Mélabúsnak látszom?
Talán
tévedtem.
A Chaumont-fiú úgy tesz, ahogy kedve tartja,
fütyül a világ véleményére.
Lehet, hogy a világ még nem mondta ki az utolsó szót.
De szembeszegül vele. És az is valami.
Levert hangulatban van.
Kedves papám...
Közénk állhat bármi?
Madame, mi ketten egyezséget kötöttünk.
Nem a többi nőre gondolok.
Van, mi megszakíthatja a lelki kötelékünket?
Tudtommal semmi.
A szavát adja?
Mit óhajt nekem mondani?
Hölgyeim és uraim! Figyelmet kérek!
A szabadság magasztalása hamarosan kezdődik.
Mr. Kakas!
- Micsoda? - Jól hallotta.
„A tanítás, barátaim,
az értelem és a bölcsesség.”
Értelem és bölcsesség.
„De ne függj túlságosan a munkádtól!”
Iparág.
„És most befejezésképpen
a tapasztalat fenntartja a becses bölcseletet...”
De a bolondok nem tanulnak másból.
„Ahogy Szegény Richard mondja,
akiknek nem lehet tanácsot adni, azokon nem lehet segíteni.”
De ha nem halljuk meg az értelmet...
„Hát, bizony az orrunkra koppint.”
Ahogy a zsenialitás is Franklintől.
Elragadta a villámot az égről...
és leölte vele a zsarnokokat.
Ez tiszta bálványimádás.
Remélem, ez kényelmes.
Egész tűrhető, Monsieur Gérard.
A kongresszusa által készített leltártól
igencsak el voltam hűlve, Mr. Adams.
Negyvenkilencezer uniformis, klarinétek és trombiták,
kanalak és kotta, festék és gyűszű.
Azt hiszem, talál egy fregattot és nyolc sorhajót szintén tételesen felsorolva.
Mindez a kormány éves költségvetésének egytizedét teszi ki.
Őfelsége már elköltött száz...
Százötven millió livre-t, hogy biztosítsa a függetlenségüket.
És mégis New York, a két Karolina, Georgia mind a britekhez tartozik.
Mert d’Estaing admirális expedíciója nem tudta megtörni az uralmukat
az amerikai partokon.
Azt halljuk, hogy Franciaország nevét átkozta egy New England-i részeges csürhe.
Én meg, hogy a franciák úgy kezelik a frigyet, mint egy darab...
Háborús időkben várhatóak bizonyos félreértések.
Nem ért egyet, Mr. Adams?
Minél tovább maradok Európában és mérlegelem az ügyeinket,
annál inkább látszik, hogy szövetségünk...
Egy szikla, amelyre építhetünk.
Ám Franciaország még nem tett eleget a szerződésbeli kötelezettségeinek.
Ágyúkat küldtünk, és lövedékeket. Muskétákat és szuronyos puskákat.
Megkapták... Elég pénzt kaptak...
A helyzetünk ugyanolyan bizonytalan, mint azelőtt volt, hogy csatlakoztak a harchoz.
Kevés az emberünk, és a legalapvetőbb ellátmányból is hiányt szenvedünk,
amit e szövetség hivatott biztosítani.
E háborúnak hamar véget vetne
egy ütőképes francia flotta, ami a tengeren törné meg az angolokat.
Ön is szakértője a haditengerészeti stratégiának, Mr. Adams?
Legyek bármi, de vak nem vagyok!
És látom, hogy a franciákkal kidughatjuk a fejünket a vízből,
de ettől még megfulladunk.
Jól van, dr. Franklin?
Ez az ördögi köszvény! György királynak se kívánnám.
- Van valami, ami... - Semmi. Sajnos semmi.
- Hadd hívjam ide az udvari doktort! - Nem, nem. Köszönöm!
Az egyetlen lehetőség a pihenés és az üres remény.
Ha megkérhetném a minisztert,
hogy fontolja meg a ruhák és egyenruhák kiosztását.
Igen. Igen. Persze.
Gérard?
Hárommillió livre.
Végtére is jelentéktelen összeg.
Ön szerint valóban rászedte a hirtelen rosszullétével?
A maga diplomáciáról alkotott elképzelése lesz a vesztünk.
Amerika nem szenvedheti tovább a lassú, néma, észrevétlen vánszorgást.
Lelkesedést kell mutatnunk a kérelmünkben. Bátor lendületet. A munka buzgalmát.
Franciául nem létezik ez a kifejezés.
Itt az a művészet, hogy úgy érjünk el sokat, hogy látszatra kevés.
Ön mesteri szinten űzi e művészetet.
Amíg csak a földi világban maradok,
addig igyekszem ennek az udvarnak kedvében járni, a lehető legtöbb előny érdekében.
Nem azért dobtuk el az egyik zsarnok láncait, hogy magunkra vegyük egy másikét.
Vergennes gróf nem a barátunk.
Nem, de ettől még kimondottan kedvelem.
El innen!
Micsoda parádé!
Az ember nem érti, hogy sikerülhetett a reformáció.
Szerencsétlen nyomorultak, szorongatják a rózsafüzért és latinul énekelnek.
Nem mintha egy szót is értenének.
London egyébként elismerését küldi.
Az elismerés önmagában nem kompenzálja az általam vállalt kockázatot.
Legyen türelemmel, Mr. Bancroft! Eddig nagylelkűen jutalmazták.
Gondoljon az ég áldására, ami még várja!
Igen, nos, kétlem, hogy társulásunk isteni jutalmat érdemelne.
Jobban kedvelem az e világi kompenzációt.
Aki ilyen nagyra becsüli a pénzt, nem szokott rá kényes lenni,
hogy honnan származik.
Bőségesen bizonyítottam hűségemet önnek és Londonnak.
Amerika szénája nem áll jól a háborúban.
Ideje, hogy beverjük az utolsó éket.
Ébresszen kételyt Versailles szándékai felől!
Nos, nehéz lesz meggyőznie dr. Franklint, hogy azt higgye,
Vergennes gróf rosszhiszeműen cselekszik.
Mr. Adams kevésbé rajong a franciákért.
Ha dr. Franklint eltávolítanák a színről...
- Abban nem veszek részt! - Azt hittem, óhaja,
hogy véget érjen ez a háború!
Egyetlen óvatlan szó dr. Franklinnek vagy Mr. Adamsnek...
A légkör már így is elég mérgező Passyban.
A lelepleződésem kockáztatása nem válik hasznukra.
Nem ön őfelsége egyetlen ügynöke Franciaországban.
De az egyetlen, aki Franklin bizalmát élvezi.
Hát Mr. Adams bizalma?
Nos, Mr. Adamsnek nincs nagy véleménye az emberekről.
Talán jó oka van rá.
Ön igen találékony.
Biztos kifundál valamit, amivel megnyerheti.
Ha a július 4-i ünnepségre jött,
akkor kissé elkésett.
Ne törje magát, doktor! Teljes jelentést kaptam.
A szabadság magasztalása.
Micsoda látványosság!
Akkor minek köszönhetem ezt a megtiszteltetést?
Talán ellenére van, hogy magán tartsuk a szemünket?
Biztosra veszem, hogy más se jár a fejükben, csakis az én jólétem.
Rossz fényt vetne a rendőrségre, ha szerencsétlenség érné.
Hogy fordulhatna elő, mikor oly ritkán tűnök el a szemük elől?
Aligha lehet, hogy csak mi tartjuk szemmel.
És nem mindenki veszi ilyen örömmel a jelenlétét.
Mit akar ezzel mondani?
Hogy bölcsen tenné,
ha körültekintő lenne a jövés-menése során.
Mert?
Szárnyra kaptak bizonyos pletykák. Semmi több.
Monsieur Lenoir, miért van, hogy soha nem lehetek benne biztos,
hogy segíteni vagy ártani próbál nekem?
Talán bizalmatlan természettel bír.
Én valójában igen egyszerű ember vagyok.
Vigyázzon magára, doktor!
Már így is elég nagy a zűrzavar Párizsban.
Tessék!
Á, gondoltam, szüksége lehet rá, hogy erőt merítsen valamiből.
Mr. Bancroft! Igazán kedves.
Gyere!
Nem kevesebb, mint valódi kínai tea a titkos készletemből.
Köszönöm!
Kér a teájába valamit?
Feketén, kérem! Minél feketébb, annál jobb.
- Parancsoljon! - Köszönöm!
Tegnap este megint elvette a hintót.
Igen. Mondott valamit Parmentier bankettjéről.
Aki neves gyógyszerész.
- Akkor hallott róla. - Hogy bírja ön ezt a viselkedést?
Az ember elfogadja a jellemhibáit, cserébe a társasága nyújtotta örömért.
Miféle öröm az?
Az igazat megvallva, Mr. Adams,
hálás vagyok, hogy eljött, hogy lendületet adjon a diplomáciai küldetésünknek.
Ezt örömmel hallom, Mr. Bancroft. Igazán nagy örömmel.
Tudja...
És természetesen továbbra is töretlenül tiszteljük dr. Franklint.
Véleményem szerint legfőbb ideje, hogy valaki kérdőre vonja a francia udvart.
Most már egy ideje szigorúbb intézkedéseket sürgettem, és...
Amíg itt vagyok, Mr. Bancroft, Versailles-nak nem lesz nyugta.
Hála a magasságosnak!
Még egy kis teát?
Köszönöm!
Hagyjon békén!
Mi ez?
- Minek néz ki? - Elrabolnak?
Soha nem fognak kijutni innen.
Fogadjunk, hogy de! Tudja, miért?
Mert azt mondja az őrnek, hogy ismer minket.
Előbb meg kell ölniük!
Hú!
Mocskos disznók! Most...
Bátrabb, mint gondoltuk!
„Előbb meg kell ölniük!”
Idióták, nincs jobb dolgotok?
Talán nincs. Talán van.
Húzd meg, Achilles!
Szükséged lesz rá.
Hajts, kocsis!
- Feleségül veszed? - Ez nagyapám akarata.
Igen. De az a kérdés, hogy te mit akarsz.
Nagyon megnyerő lány.
Szeretem, amikor élcelődik velem,
- és... gondolom. És a családja... - Gazdag?
- Nem olyan gazdag. - Elég gazdag.
De az ifjú Achilles-unk...
Mást szemelt ki.
Nemde?
Egész éjjel itt fogunk ülni?
Tekintsd kiváló gyakorlatnak!
Mire?
Jön valaki.
Úgy érted, döfjem le ezzel?
Gilbert!
Lafayette tábornok, engedelmével.
Tényleg?
Persze hogy nem.
Hadd öleljelek meg, mon ami!
Most már amerikainak nézek ki?
Hát, nem egészen.
Inkább mint Auvergne kis New Jersey-be csomagolva.
- Egy tisztet sérteget! - Szerintem lógassuk fel itt helyben!
Vagy csak szúrjuk le!
Igen, az is jó.
Mi ez a nagy titkolózás?
Én hivatalosan házi őrizetben vagyok.
A király nem szereti, ha a márkijai megszöknek másért harcolni.
De ez már a mi háborúnk is. Mindkettőnké.
Azért jöttünk, hogy megvitassuk.
Üljetek le, barátaim!
És beszéljünk a szabadságharcról!
Portsmouth, Liverpool, Lancaster, Plymouth, Cork.
Hajóosztagok, hogy lecsapjanak minden kikötőre.
Ez a kikötők védelmére kényszeríti a briteket,
és kevesebb embert és hajót tudnak Amerikába küldeni.
Mit mondanak, uraim?
És mégis hogy fogják ezt a flotillát kifizetni?
Adót követelünk a városoktól.
Nos, ez merész húzás.
És mi van, ha a városok nem hajlandóak ezért a védelemért fizetni?
Akkor porig égetjük őket.
Mit mondott?
Hogy...
Barátom, nézzük az észérveket!
Liverpool kifosztása önmagában kétmillió fontot érne.
Teszem azt, Lancaster negyed-, Cork félmilliót.
Csak nem azt mondja, hogy helyesli ezt az eszement ötletet?
Mi a baj, Mr. Adams? Magának ez nem elég férfias húzás?
Teljes ostobaság. Lehetetlen.
A lehetetlen tervek sokszor azért sikeresek, mert senki nem számít rájuk.
És hány embert igényel ez a kaland?
Legfeljebb 2000 francia katonát.
Nem, nem, nem. Az túl kevés, márki.
Legyen 4-5000! Okozzunk igazi kárt!
És ha lovas különítmény is lenne, hogy a part felől okozzon rémületet?
Kiváló gondolat. Törjük le a lelkesedést! Hadd járja át a szárazföldet a félelem!
Jó, de... De a rémület nem hosszabbítja meg mindkét oldal szenvedését?
Egye most Anglia azt,
amit eddig a mi torkunkon erőltetett le! Ez lenne az igazi lecke.
És ki fogja vezetni ezt a pusztító hordát?
Ki más, monsieur? Majd én. Társaimmal az oldalamon.
Kölykök keresztes hadjárata. Micsoda kapitális gondolat!
És Hannibált megszégyenítő elefántcsorda tipor keresztül Lancashire-en.
Jajgató foglyaikat hajtva maguk előtt, akiket vér borít.
Plymouth delenda est.
Szomorú dolog ebből tréfát űzni.
Ez a terv nagyon is komoly.
Mi komolyan bele akarunk vágni, hogy térdre kényszerítsük Angliát.
„Mi”?
Igen. Gilbert, Ségur, Noailles és én.
Uraim, magunkra hagynának, kérem?
Ez történik, ha egy fattyú fattyút nemz.
Tudod, hogy miért hoztalak ide?
Hogy lásd, ahogy sikeresen...
Hogy legyen a közelemben egy gyermek, aki lezárja a szemem, ha meghalok.
Tizenkilenc éves vagyok.
Az még majdnem gyerek.
Akkor csak várjak itt? Egész addig, míg utolér a végzeted?
És mit mondjak apádnak?
Hogy csak azért vettelek el tőle, hogy az Ír-tenger fenekén végezd?
Akkor beszélned kéne vele.
A sírban nincs dicsőség, fiam.
„Kölcsönösen felajánljuk Életünket, Vagyonunkat és szent Becsületünket.”
Igen, Mr. Jefferson élvezi önnön retorikai bravúrjait,
de mindannyian aláírtuk a nevünket.
Elköltöttünk egy kiváló estebédet, és kényelmes ágyakban háltunk.
Gilbert golyót kapott ezekért a szavakért.
A márki háza évszázadok óta üzletet csinál a háborúból.
Mi kovácsok és gyertyaöntők vagyunk,
és az utóbbi időben a nyomdaiparban is jeleskedünk.
Mindenki maradjon a családja hivatásánál, és ne hajszolja, ami nem természete!
Azt akarod, hogy gyáva legyek.
Azt akarom, hogy életben maradj, Temple. És hogy mellettem légy.
Az többet használ az ügyünknek, mint ez a holdkóros badarság.
Nem tudsz mindent, amit tudni kell.
De te igen?
Nem mész, és ezzel befejeztem.
Megérti a nehézségeket?
Tudom, hogy kényes ügy.
Beleegyezne, hogy beszéljen egy pappal?
Mindig arra buzdítottam, hogy legyen nyitott mindenre.
Őszintén szólva, nekem mit számít ez?
A megjelenés az, ami számít.
És ha ez az igény teljesülne?
Ha a pap azt mondja, hogy jó, akkor jó.
Persze, tout le tralala,
az ügy igényel némi finomítást.
De a kettőnk megegyezése változatlan lenne?
Nos, nem igazán van ínyemre a gondolat,
hogy a lányomból...
Amerikai váljon?
Fizetjük...
én fizetem, hogy zenére, táncra és olasz nyelvre oktassuk.
Sok pénz veszne kárba.
Ha a hit ügyét az ön megelégedésére elrendezzük,
és biztosítékot kapok, hogy Temple és én boldogan élhetünk Franciaországban...
Kedveljük a fiút, doktor. Nagyon is kedveljük.
Efelől ne legyen kétsége!
Rendben!
Chemise à la reine-nek hívják. Mert először a királyné viselte.
Nos, nem az első, ezt csak minden paraszt gondolná ... De amikor felvette...
És Madame Bertin, manapság mindenki hozzá jár.
Mondom: „Maman, nem igazság, maga minden ruháját ott varratja,
nekem meg csak ilyen régi holmi jut...”
- Nem is figyel rám. - De igen.
Én...
Meg akarta mutatni a festményeit.
De csak mert ön kérte.
A kert...
Pipou, de az orra el van rontva.
Itt a ruha, amiről beszéltem.
Az akvarelljeimet mutatom neki.
Ne untassa, drágám!
Nem untat. Komolyan.
Talán tehetnének egy sétát kettesben a teraszon. Nagyon kellemes esténk van.
Az csak fel-alá járkálás.
Menjen, legyen szíves!
És legyen elbűvölő!
Maga maradjon!
Bölcs dolog ez, madame?
Szerintem bízhatunk a neveltetésükben.
Igenis. Akkor én megyek...
- Hogyan? - Azt mondtam, nem.
Egy bankó. Száz livre.
Fogja, és távozzon!
Ha nem fogadja el, akkor elvezettetem.
És teszek róla, hogy semmilyen minőségben ne tartózkodhasson olyan házban,
ami Párizs 100 mérföldes körzetén belül van.
Nem jöhet szóba
még egy üres illemhely se.
Monsieur Brillon...
Nem éri meg a bajlódást!
- Madame! - Hites uram!
Minek köszönhetjük a bájos társaságát?
Csupán szerettem volna a két férfiúval lenni, akik lefoglalják a gondolataimat.
A hit sokféleségéről és a szív állhatatosságáról beszélgettünk.
A lányunk és az unokája frigyét tárgyalják meg.
Nem hinném, hogy szólt neki.
Miről?
Hogy megegyeztünk.
- Nem emlékszem, mi... - Rendben.
Jó uram!
Az uram szereti önt, ahogy én is.
Így aztán nem tudja, hogy mondja el, amit kell.
- Mi a fenét... - Így nekem kell kimondanom.
Szívünkben egyek vagyunk abbéli hitünkben,
hogy csak egy vallás és erkölcs létezik.
Kedves hölgyem, megértem, hogy szüksége van...
Bár az egyes ember szabadon cselekedhet az óhaja szerint,
nem törődve mások előítéleteivel,
ám a családok szigorúbb számadással tartoznak.
- Ilyenképpen... - Madame, figyelmeztetem...
...nem leszünk a gyermekei, de ettől még a barátai lehetünk.
És bár fájlaljuk a tudatot, hogy máshol kereshet szeretetet,
de mindig számíthat a tőlünk telhető legnagyobb törődésre.
Ám ez a frigy nem fog megköttetni.
Egyeseknek szabad a szellemük, mások szabadságnak hívják a láncaikat.
Nem lehet meggyőzni őket.
De ne csüggedj! Megfelelő frigyet kötök számodra.
És nekünk, Franklineknek meglesz a méltó helyünk a világban.
Visszamegyek, ha nem bánod.
Amondó vagyok, hogy inkább ne.
Semmi nem történhet Passyban.
Tudom, hogy a javamat akarod.
Kifosztani Liverpoolt?
Csak tréfált.
Nekem nem hangzik tréfásnak.
Versailles sosem fog belemenni. Máris kezdenek belefáradni a háborúba.
Alábecsüli Franklin meggyőzőképességét.
Megtiltotta az unokájának, hogy elmenjen.
Így arra a másik 10 000 emberre marad. Az ő vérük mit se számít neki.
Mr. Adams ellenezné. Hm? Az egész szövetséggel szemben bizalmatlan.
Mi van, ha teljes felhatalmazása van?
Nos, dr. Franklint vissza kéne rendelni,
aminek csekély az esélye. Túl megosztottak a philadelphiai frakciók.
Akkor máshogy próbáljuk.
Hó, hó, hó! Là.
Van elvámolnivaló?
Nézze meg maga!
Engedelmével, uram.
Hölgyeim és uraim! Második hívás!
Utolsó hívás, hölgyeim és uraim!
Utolsó hívás!
Nem szívesen kelek pirkadat előtt.
- Azt hittem, dicsőséget akar. - Igen. Csak nem ily korán.
Hogy kell...
Hogy kell kifosztani egy várost?
Ő tudni fogja.
Mi lesz, ha Le Havre-ba érünk?
Veszünk pár hajót,
toborzunk pár ezer embert, összekaparunk némi muníciót...
Jön valaki.
Barátom! Meggondolta magát a nagyapja?
Égessük fel Angliát!
A feliratot fordította: Binder Natália