1778 M. LIEPOS 4 D.
Jums sunku įtikti.
Man sunku tuo patikėti.
Aš prastai reiškiu mintis.
Aš nebevarginsiu jūsų savo draugija.
Ar jūsų šunys draugiški?
Aš nesusimausiu.
Šiandien yra
mūsų Deklaracijos sukaktis.
Dėkojame Dievui
už mūsų laisvę.
Negaliu pakęsti Franklino.
ARTĖJANTIS KARAS
DEKLARACIJA
PAGAL STEISĖS ŠIF KNYGĄ
„GREAT IMPROVISATION“
Vaišinkitės, pone Adamsai, maisto per akis.
Aš jau valgiau, pone, prieš kelias valandas.
Ir kaip jums sekasi mokslai?
Ką?
Paklausiau, kaip sekasi mokytis prancūzų kalbos.
Jūsų tarimas - pasibaisėtinas. Nieko keisto, kad nesupratau.
Svarbiau yra narsiai stengtis, nei tobulai kalbėti, ar nesutiktumėt?
Jūs vakar ir vėl paėmėte karietą.
Atsiprašau?
Turėjau vykti į operą. Tačiau įstrigau čia.
Atsiprašau. Dalyvavau Parmantjė pokylyje.
Kieno?
Garsaus farmakologo.
Nesu tokio girdėjęs.
Man per daug nerūpi ta taip vadinama muzika. Triukšmas ir tiek.
Jovalas su beprasmiškais klykavimais, bet jau buvau nusipirkęs bilietą.
Galiu paklausti?
- Prašom. - Ką jūs čia veikiate?
Neprivalau jums to sakyti.
Būtų daug paprasčiau dirbti.
Ir ką gi jūs dirbate, pone?
Jūsų ataskaitos netvarkingos. Išlaidų neregistruojate.
Jūsų laiškų krūvoje velnias sprandą nusisuktų, o jūs pusryčiaujate 10.14 val.
Bet kažkaip man pavyko susiderėti dėl sąjungos su Prancūzija.
Ir kas mums iš to gero?
Prancūzų laivynas - didžiausi jūrų vėplos,
su kuriais man teko nelaimė susidurti.
Kovojame vieni, paskendę skolose giliau nei kada nors anksčiau.
Nepaisant to, jūs padlaižiaujate savo maloniam bičiuliui Verženui.
Manau, geriau išsaugoti jo palankumą.
Manau, geriau priversti jį įvykdyti įsipareigojimus.
Jei to nepadarysite jūs, padarysiu aš.
Neabejotinai, juk taip puikiai perpratote prancūzus,
tad ši strategija bus akivaizdžiai sėkminga.
O dabar mes rengiame vakarėlį.
Jūs prieš mūsų nepriklausomybės atšventimą?
Tokią dieną reikia iškilmingai paminėti, o ne paikai linksmintis.
Mūsų šeimininkams atrodo kitaip, mums bus geriau, jei jie bus patenkinti.
Kiek mums kainuos pagarbos pareiškimas?
Visiškai nieko. Už tai moka ponas Šomonas.
Taip, dėl to dar blogiau.
Kiek amerikiečių turėtume apgyvendinti?
Dešimt? Penkiasdešimt? Tūkstantį?
Turime tik tris, brangioji.
- O kaip dr. Bankroftas? - Jis čia nemiega.
O galėtų.
Gal jau metas pakalbėti apie nuomą.
Vargu ar galiu prašyti svečių tapti nuomininkais.
Apgyvendiname juos, maitiname, parūpiname arklių, tarnų, o dabar dar vakarėlis.
Už kiek livrų?
Išlaidos nieko nereiškia, palyginus su būsimu pelnu iš prekybos.
Kada tai išsipildys? Ar kuris nors dar būsim gyvas?
Nesitikiu, kad suprasite komercijos subtilumus.
Puiku. Žaiskite savo žaidimus.
Bet sakau jums, šita ekstravagancija mus pribaigs.
Pagaliau. Padėkit atsistoti, kvaišos jūs.
Ir ką jis atsakė?
Iki galo nesupratau.
Kažką apie tai, kaip jie dirba kepyklėlėje.
Pyragėlis gali būti raudonas ar žalias, bet tešla viduje - ta pati.
Jis sako, kad, nepaisant įvairių įsitikinimų,
visos religijos remiasi ta pačia svarbiausia tiesa.
Man tai per daug sudėtinga.
Tada gal reikėjo geriau pagalvoti
prieš pasiūlant savo dukrą jo anūkui.
Gana.
Su manim nesiginčysit, kad mane kur.
Pasakykite jam, kad protestantas neturi vilčių čia prasimušti.
O Kunigunda negali būti susieta su tokiu likimu.
Aš jau pradėjau derybas.
Norite, kad pasirodyčiau kaip kvailys?
Čia jūs girtas prikvailiojote, ne aš.
Tarsi žinotumėte, apie ką kalbate.
Ar jūsų išdidumas svarbesnis už mūsų šeimos klestėjimą?
Jis turi daugybę aukso Amerikoje.
Ir kokia mums iš to nauda čia?
Dukra - našta, kurią reikia kuo greičiau perduoti.
Jūsų tėvas tą suprato.
Kodėl nesuprantate jūs?
Galbūt panelė Žiupen galėtų man tai paaiškinti.
Akivaizdu, kad ji - įžvalgi moteris.
Jūs įžūli, ponia.
Jei tik tokia būčiau.
Manote, esu aklas ir nematau, kaip flirtuojate su 40 m. vyresniu vyru?
Kurį vadinate tėčiu, sėdite jam ant kelių
ir burkuojate saldžius niekus nesibaigiančiuose laiškuose?
Koks baisus akiplėšiškumas.
Taip.
Kaip aš drįstu bendrauti su žmogumi, su kuriuo man būti malonu.
Ir taip užtraukti nešlovę geram savo ištikimo vyro vardui.
Vardas yra mano. Dvaras yra mano. Ir bus taip, kaip panorėsiu.
Visa kita gali eiti velniop.
Iširo siūlė, Gabrielė turėjo užsiūti.
Ką manote?
Jaunajam Franklinui patiks?
Žavinga.
Taip?
Ką?
Tu nori kažką pasakyti.
Paprasčiausiai, kad atvykau į šią šalį su berniuku,
o dabar žvelgiu į vyrą.
Ačiū.
Prancūziškai kalbi geriau, nei kada nors kalbėsiu aš,
esi darbštus sekretorius...
Esi atviraširdis, tuo žavi tiek moteris, tiek vyrus.
Turbūt turėjau puikų mokytoją.
Kalbi apie mane?
Berneli mano. Žinai, visada galvoju,
kaip užtikrinti tau poziciją, pritinkančią mūsų šeimai.
Argi Kongresas nemokės man algos?
Galime tik tikėtis, bet aš kalbu apie ilgesnius planus.
Kokio ilgio?
Mes su ponu Brijonu aptarinėjame sąjungą.
Kokią?
Vestuvinę.
Kas tuoktųsi su kuo?
Tu su panele Kunigunda.
Ji išsilavinusi, graži ir turi gerą padėtį.
Ir man atrodo, kad ji tau netgi truputį patinka.
Ar ji žino?
Tai ne jos reikalas.
Ar tai mano reikalas?
Juk dabar apie tai kalbame, ar ne?
Nepadaryk tos pačios klaidos, kaip ir aš.
Kai tuoksiesi, žiūrėk, kad turėtum iš to naudos.
Visa kita tik privers gailėtis.
Jei Kunigunda taps mano žmona, kas būsiu aš?
Visomis prasmėmis - prancūzas.
O tu...
Tiesiog paliksi mane čia?
Sutik su šia sąjunga,
ir aš mielai visą likusį gyvenimą praleisiu Prancūzijoje.
Prieš mirtį labiausiai noriu pamatyti, kaip susitvarkai gyvenimą, berneli.
Gerai... Aš... Taip.
Gerai.
Gali pradėti.
Apie ką aš kalbėjau?
„Du elgetos keliauja kartu...“
„Aklas ieškovas, mulkis atsakovas pasidalina.
Draugiškas įstatymas objektyviai jais pasirūpina,
kriauklelė jam, kriauklelė tau,“
„o kas viduj - teisininkas pasiims sau.“
Ką gi.
Koks puikus draugystės demonstravimas.
Įdomu, kaip jie neperrėžia vieni kitiems gerklių.
Kodėl turėtų?
Iš patikimų šaltinių sužinojau,
kad jie nuolat be priežasties vaidijasi,
o santuokos saitai jiems tėra paprasčiausias farsas.
Ne. Tikrai? Viešpatie švenčiausias.
Jis nusitempė mane į vakarienę pas tuos Brijonus, žinot.
Turiu pripažinti, jie gana malonūs.
Bet šalia manęs prie stalo sėdi ta grožiu nepasižyminti moteris...
Ką manote?
Negaliu atspėti.
Ji - vyro amoreuse, gan atvirai. O žmona?
Ponia Brijon.
Ji randa paguodą vieno tokio pono le Koko glėbyje.
- Pono Gaidžio. - Be abejo, tai slapyvardis.
Ar jūs tuo tikras?
Franklinas man pasakė. Kaip tik tokius dalykus jis žinotų.
Išties atveria akis.
Ir jie - mūsų sąjungininkai.
Kartais abejoju jų pastovumu.
Daug pažadėta, bet...
- Kalbėjotės apie tai su Franklinu? - Ne. Jis nesileidžia į kalbas.
Štai prašom.
Mudviem reiktų pasikalbėti.
Žinai, jie visi tave matė scenoje.
Bet nepakvietė manęs į savo namus.
Dabar tu pakviesta.
Trylika juostelių.
Ar nesuklydau?
Jūsų dėka nepriklausomybės vizija dar patrauklesnė.
Tik paklausykit.
Kasdien darotės vis panašesnis į prancūzą.
Tai labai...
Bet nesu tikra, ar man tai patinka.
Man jūs mielesnis kaip amerikietis.
Ar jūs to norite? Turiu galvoje...
Ar tokio žmogaus...
Pažiūrėkite.
Jis į vakarėlį atsivedė afrikietę.
Ji aktorė.
Iš kur jūs žinote?
Žakas ją minėjo.
Tai dar skandalingiau.
Žinote, jie turi sceninius vardus.
Tam, kad paslėptų savo šaknis.
Už ką mes šito nusipelnėme?
Tas ištvirkėlis nori be laiko nuvaryti mane į kapus.
Dabar nieko nesakykite.
Išmesiu jį velniop, teprasmenga tie svečiai.
Nieko panašaus nepadarysite.
Tada galės slėptis nuo kreditorių
ir prašinėti pinigų iš savo kekšių, pažiūrėsim, kaip jam patiks...
Baikite!
Motina.
Tėve.
Noriu jums pristatyti panelę Kajo iš italų teatro.
Jūs esate labai maloningi, kad leidote šiai vargšei merginai iš šešėlių
dieną praleisti šioje nuostabioje šviesoje.
Na. Aš...
Matėme jus tame Goldonio farse.
Buvote be galo žavinga!
Ponia. Kas šiandien temdo jūsų saulę?
Atrodau paniurusi?
Galbūt
aš klystu.
Šomonų sūnus išdarinėja, ką nori,
jam nė motais, ką galvoja pasaulis.
Gali būti, kad pasaulis dar tars jam paskutinį žodį.
Bet jis bus pasiginčijęs. O tai jau šis tas.
Jūs prastai nusiteikusi.
Mielas tėveli...
Ar kas nors gali įsiterpti tarp mūsų?
Ponia, mes turime savo sutartį.
Nekalbu apie kitas moteris.
Kas gali nutraukti mūsų sielų ryšį?
Man niekas neateina į galvą.
Ar duodate žodį?
Ką jūs norite pasakyti?
Ponios ir ponai. Prašau jūsų dėmesio.
Tuoj prasidės „Laisvės apoteozė“.
Pone Gaidy.
- Ką? - Girdėjote.
„Ši doktrina, draugai mano,
yra protas ir išmintis.“
Protas ir išmintis.
„Bet per daug nesikliaukite savo darbu.“
Industrija.
„Ir, pabaigai,
patirtis mus moko svarbių dalykų...“
Bet kvailiai nieko nepasimoko.
„Kaip sako vargšas Ričardas,
tiems, kurie neklauso patarimų, padėti negalima.“
Bet jei neklausysite proto...
„Ką gi, gausite nuo jo sprigtą į kaktą.“
Ir štai tokia Franklino išmintis.
Jis sugriebė žaibą iš dangaus...
ir nudobė tironus.
Tai - tikra stabmeldystė.
Tikiuosi, jums patogu.
Visai pakenčiama, pone Žerardai.
Šis inventoriaus sąrašas iš jūsų Kongreso
atėmė man žadą, pone Adamsai.
49 000 uniformų, klarnetų ir trimitų,
šaukštų ir natų, dažų ir antpirščių.
Manau, kad rasite įrašytą ir aštuonių laivų fregatą.
Visa tai siekia dešimtadalį šios vyriausybės metinio biudžeto.
Jo Didenybė jau išleido šimtą...
150 milijonų livrų jūsų nepriklausomybei užtikrinti.
Ir vis tik Niujorkas, Karolinos ir Džordžija - viskas priklauso britams.
Nes admirolo Desteno ekspedicijai nepavyko pralaužti jų pasipriešinimo
prie Amerikos krantų.
Mums sakė, kad Prancūziją iškoneveikė tuntas girtuoklių
iš Naujosios Anglijos.
O man sakė, kad Prancūzijoje vyras gali žiūrėti į santuoką kaip į...
Karo metu gali pasitaikyti tam tikrų nesusipratimų.
Ar nesutinkate, pone Adamsai?
Kuo ilgiau būnu Europoje ir svarstau apie mūsų reikalus,
tuo labiau mūsų sąjunga atrodo...
It uola, ant kurios galime statyti pamatus.
Bet Prancūzija dar turi įvykdyti savo įsipareigojimus pagal mūsų sutartį.
Nusiuntėme jums patrankų ir šovinių. Muškietų ir šautuvų su durtuvais.
Davėme jums iškart... davėme užtektinai pinigų...
Mūsų padėtis išlieka tokia pat rizikinga, kaip prieš jums prisijungiant prie mūšio.
Mums trūksta žmonių ir net paprasčiausių atsargų,
kurias turėjo parūpinti ši sąjunga.
Karas greičiausiai baigtųsi tada,
jei galinga prancūzų flotilė įveiktų anglus jūroje.
Ar jūs esate ir jūrinės strategijos ekspertas, pone Adamsai?
Kad ir kas esu, aš ne aklas.
Ir matau, kad Prancūzija padeda mums išlaikyti nosį virš vandens,
bet nepadeda neskęsti.
Jums viskas gerai, dr. Franklinai?
Ta nelemta podagra. Net karaliui Jurgiui nelinkėčiau.
- Ar kuo nors galim padėti? - Niekuo. Deja, niekuo.
- Leiskite pakviesti dvaro gydytoją. - Ne. Ačiū.
Vienintelė pagalba - poilsis ir tuščia viltis.
Jei galėčiau išmelsti ministro
pagalvoti apie audinių ir uniformų skyrimą.
Taip. Žinoma.
Žerardai?
Trys milijonai livrų.
Šiaip ar taip, mažmožis.
Tikrai manot, kad jį sujaudino jūsų staiga suvaidinta negalia?
Jūsų supratimas apie diplomatiją pakiš mums koją.
Amerika negali ilgiau kęsti tokio lėto, tylaus, nepastebimo slinkimo į priekį.
Prašydami privalome parodyti ryžtą. Drąsiai stumtis. Parodyti savo darbštumą.
Prancūzai neturi tokio žodžio.
Čia menas - pasiekti daug, kai atrodo, kad pasieki mažai.
Menas, kurį jūs, regis, įvaldėte.
Kol dar vaikštau šia žeme,
ir toliau stengsiuosi įtikti dvarui ir gauti kuo daugiau privalumų mums.
Vieno tirono grandines nusimetėme ne tam, kad užsidėtume kito.
Grafas Verženas nėra mūsų draugas.
Ne, bet jis man vis tiek gan patinka.
Traukis!
Nieko sau reginys.
Kyla klausimas, kaip galėjo įvykti Reformacija.
Vargšeliai, čiupinėja karoliukus ir meldžiasi lotyniškai.
Nors nė žodžio nesupranta.
Beje, Londonas siunčia pagyrimus.
Vien pagyrimai neatlygins man už riziką, kurią prisiimu.
Kantrybės, pone Bankroftai. Kol kas jums buvo dosniai atlyginta.
Pagalvokite apie tebelaukiančią dangaus palaimą.
Taip, abejoju, ar mūsų bendravimas pelnys dangišką atlygį.
Norėčiau gauti kompensaciją šiame gyvenime.
Žmogus, taip vertinantis pinigus, paprastai per daug nesidomi,
iš kur jie ateina.
Jums ir Londonui ne kartą įrodžiau savo ištikimybę.
Karas Amerikai nesiseka.
Dabar metas įkalti paskutinį pleištą.
Pasėkite abejones dėl Versalio ketinimų.
Bus sunku įtikinti dr. Frankliną,
kad grafas Verženas turi piktų kėslų.
Ponas Adamsas ne taip myli prancūzus.
Jei dr. Franklinas būtų pašalintas...
- Aš prie to neprisidėsiu. - Maniau, buvote pasiryžęs
užbaigti šį karą!
Neatsargus žodis apie mūsų susitarimą dr. Franklinui arba ponui Adamsui...
Atmosfera Pasi ir taip gan užnuodyta.
Jei bandysite mane demaskuoti, nieko nelaimėsite.
Žinote, esate ne vienintelis Jo Aukštybės agentas Prancūzijoje.
Bet esu vienintelis, kuriuo pasitiki dr. Franklinas.
O ponas Adamsas?
Ponas Adamsas yra prastos nuomonės apie žmoniją.
Gal ir ne be pagrindo.
Jūs - išradingas vyrukas.
Esu tikras, kad sugalvosite, kaip palenkti jį į savo pusę.
Jei atvykote švęsti liepos 4-osios,
truputį pavėlavote.
Dėl to nesirūpinkite, daktare. Gavau išsamią ataskaitą.
„Laisvės apoteozė“.
Tai bent reginys.
Tai kuo tada nusipelniau tokios garbės?
Galbūt jums ne prie širdies mūsų noras laikytis jus arti savęs.
Esu tikras, kad jums rūpi tik mano gerovė.
Policija atrodytų blogai, jei jums nutiktų nelaimė.
Kaip ji gali nutikti, jei jūs beveik neišleidžiate manęs iš akių?
Vargu ar mes vieninteliai jus stebime.
Ir ne visi taip palankiai nusiteikę jūsų atžvilgiu.
Ką norite man pasakyti?
Kad būtų išmintinga
jums neprarasti budrumo, kai kur nors keliaujate.
Nes?
Dėl tam tikrų gandų. Nieko daugiau.
Pone Lenuarai, kodėl niekad negaliu būti tikras,
ar jūs bandote man padėti ar pakenkti?
Gal esate nepatiklaus būdo?
Aš iš tiesų labai paprastas žmogus.
Sėkmės, daktare.
Paryžiuje ir taip užtenka sumaišties.
Įeikite.
Pamaniau, kad jums pravers šioks toks pastiprinimas.
Pone Bankroftai. Jūs labai malonus.
Užeik.
Ne iš bet kur, o iš mano privačių „Shui Xian“ arbatos atsargų.
Ačiū.
Gal ko nors įpilti į arbatą?
Prašyčiau juodą. Kuo juodesnė, tuo geriau.
- Prašau. - Ačiū.
Jis vakar vakare vėl paėmė karietą.
Taip. Tai kažkaip susiję su pono Parmantjė banketu.
Garsaus farmakologo.
- Girdėjote apie jį. - Kaip pakenčiate jo elgesį?
Priimi jo charakterio trūkumus mainais už malonumą mėgautis jo draugija.
Kas čia per malonumas?
Tiesą sakant, pone Adamsai,
esu dėkingas, kad atvykote ir sustiprinsite mūsų diplomatiją.
Džiugu girdėti, pone Bankroftai. Išties labai džiaugiuosi.
Matote.
Ir, žinoma, mūsų pagarba dr. Franklinui išlieka neišblėsusi.
Mano galva, seniai laikas kam nors išbarti prancūzų dvarą.
Aš jau kurį laiką reikalauju imtis griežtesnių priemonių ir...
Kol esu čia, pone Bankroftai, Versalis neturės ramybės.
Dėkoju Dievo apvaizdai.
Dar arbatos?
Ačiū.
Paleiskit mane!
Kas čia?
- O kaip atrodo? - Jūs mane pagrobėt?
Jūs niekaip iš čia neišvažiuosite.
Kertu, kad išvažiuosim. Žinai, kodėl?
Pasakysi vartininkui, kad mus pažįsti.
Prieš tai turėsite mane nudėti!
Išperos jūs! Jūs...
Jis drąsesnis, nei manėme!
„Prieš tai turėsite mane nudėti!“
Ar jūs, idiotai, neturite, kuo užsiimti?
Gal ir ne. Gal ir taip.
Išgerk, Achilai.
Tau to prireiks.
Vežike, judinkis!
- Tu ją vesi? - To nori senelis.
Taip. Bet „ko nori tu“, štai kur klausimas.
Ji labai maloni.
Man patinka, kai ji mane erzina
- ir... manau? Ir jos šeima... - Turtinga?
- Ne tokia ir turtinga. - Pakankamai turtinga.
Bet jaunajam Achilui...
Į akį krito kita.
Tiesa?
Sėdėsime čia visą naktį?
Laikyk tai gera praktika.
Kam?
Kažkas ateina.
Nori mane juo nubesti?
Žilberai.
Generolas Lafajetas, jei neprieštarausite.
Tikrai?
Aišku, kad ne.
Leisk tave apkabinti, mon ami.
Ar dabar atrodau amerikietis?
Ne visai.
Greičiau kaip Overnė įvyniota į Naująjį Džersį.
- Įžeidinėja karininką. - Siūlau pakarti vietoje.
Arba tiesiog nudurkim jį.
Taip irgi tinka.
Kam toks slaptumas?
Formaliai man namų areštas.
Karaliui nepatinka, kai jo markizai pabėga kariauti svetimame kare.
Bet dabar tai mūsų karas. Mūsų abiejų šalių karas.
To ir susirinkome aptarti.
Sėskitės, bičiuliai.
Ir pasikalbėkime apie kovą už laisvę.
Portsmutas, Liverpulis, Lankasteris, Plimutas, Korkas.
Laivų eskadra užpuola kiekvieną uostą.
Priverčia anglus ginti pakrantę,
tada jie mažiau žmonių ir laivų galės siųsti į Ameriką.
Ką pasakysite, džentelmenai?
O kaip bus apmokėta už šią flotilę?
Pareikalausime duoklės iš miestų.
Drąsus žingsnis.
O jei miestai atsisakys mokėti už tokią apsaugą?
Paleisime juos pelenais.
Ką pasakė?
Jis...
Drauge mano, tark protingą žodį.
Vien iš Liverpulio galima nuplėšti du milijonus svarų sterlingų.
Tarkime, ketvirtis milijono už Lankasterį, pusė milijono už Korką.
Nenorite pasakyti, kad pritariate tokiam kvailam planui?
Kas negerai, pone Adamsai? Jums jis atrodo per mažai energingas?
Tai visiškas absurdas. Neįmanoma.
Neįmanomi planai dažnai pavyksta, nes niekas jų nesitiki.
Kiek žmonių reikėtų tokiam išsišokimui?
Ne daugiau nei 2 000 prancūzų kareivių.
Ne. Per mažai, markize.
Paimkite keturis ar penkis tūkstančius. Padarykite rimtos žalos.
Gal paimti kavalerijos dalinį, kuris pasėtų siaubą pakrantėje?
Puiki mintis. Sutriuškinkit jų dvasią! Tegul žemę užvaldo baimė.
Taip, bet... Ar siaubo kurstymas neprailgins kančių abiejose pusėse?
Duosime Anglijai paragauti jos pačios vaistų,
kuriuos ji grūda mums į gerklę. Tai būtų tinkamas vaistas.
O kas vadovaus šiam būriui, kuris viską naikins?
Kas dar, pone? Aš pats. Kartu su savo bendražygiais.
Vaikų kryžiaus žygis. Kokia fantastiška mintis.
Ir dramblių banda, didesnė už paties Hanibalo, droš per Lankašyrą.
Varydama priešais save krauju aptekusius, aimanuojančius belaisvius.
Plymouth delenda est.
Prasta tema pokštams.
Šis planas gan rimtas.
Mes norime pakelti bures ir parklupdyti Angliją ant kelių.
„Mes“?
Taip. Žilberas, Segiuras, Noajis ir aš.
Džentelmenai, gal paliktumėte mus vienus?
Štai kas nutinka, kai benkartas užtaiso benkartą.
Žinai, kodėl tave čia atsivežiau?
Kad pamatytum, kaip sėkmingai...
Tam, kad vaikas būtų šalia ir užmerktų man akis, kai mirsiu.
Man 19-a metų.
Ne per daugiausia.
Man tiesiog laukti čia? Kol tave pribaigs kokia nors nelaimė.
O ką aš pasakysiu tavo tėvui?
Kad paėmiau tave iš jo vien tam, kad palikčiau Airijos jūros dugne?
Tada turėtum su juo pasikalbėti.
Kape šlovės nerasi, berneli.
„Prisiekiame vieni kitiems savo gyvybe, turtais ir šventa garbe.“
Taip, ponui Džefersonui patinka retoriški pagražinimai,
bet mes visi pasirašėme.
Padoriai pavakarieniavome ir išsimiegojome patogiose lovose.
Žilberas gavo kulką dėl tų žodžių.
Markizo giminė ištisus amžius pelnosi iš karo verslo.
Mes buvome kalviais ir žvakių gamintojais,
o pastaruoju metu mums neblogai sekasi spausdinimo verslas.
Sekime šeimos pašaukimu ir nesiekime to, kas nedera su mūsų prigimtimi.
Nori, kad būčiau bailys.
Noriu, kad būtum gyvas, Templai. Ir mano pašonėje.
Taip labiau praversi mūsų tikslui nei tas prietrankų būrelis.
Tu žinai ne viską.
O tu - viską?
Tu nevyksi, ir pokalbis baigtas.
Įžvelgiate keblumą?
Žinau, kad reikalas yra delikatus.
Ar jis sutiktų pasikalbėti su kunigu?
Skatinau jį į viską žvelgti atvirai.
Jei atvirai, koks man skirtumas?
Svarbu, kaip atrodo iš šalies.
O jei ta sąlyga bus patenkinta?
Jei kunigas sutiks, tada gerai.
Žinoma, tout le tralala,
su tuo reikalu reiks truputį padirbėti.
Bet mūsų susitarimas išlieka nepakitęs?
Man nelabai patinka mintis,
kad ji virs...
Amerikiete?
Mes mokame už...
Moku už tai, kad ji išmoktų muzikos, šokių ir italų, lyg ir.
Labai daug pinigų išleista veltui.
Jei sutvarkytume tikėjimo klausimą pagal jūsų pageidavimą,
ir užtikrinčiau, kad mudu su Templu liktume laimingai gyventi Prancūzijoje...
Mums berniukas patinka, daktare. Tikrai patinka.
Dėl to nekyla abejonių.
Gerai.
Tai vadinama chemise à la reine. Nes karalienė pirmoji ją vilkėjo.
Ne pirmoji, iš tikrųjų jas vilki visos valstietės... Bet kai užsivilko ji...
Ir ponia Bertan, visi dabar eina pas ją.
Sakau: „Maman, taip nesąžininga, kad sukneles siuviesi čia,
o aš turiu tik senas...“
- Nesiklausote. - Klausausi.
Aš...
Norėjote parodyti man savo paveikslus.
Bet tik todėl, kad prašėte.
Sodas...
Pipu nosis ne taip nupiešta.
Čia ta suknelė, apie kurią kalbėjau.
Rodau jam akvareles.
Neversk jo nuobodžiauti, mieloji.
Man nenuobodu. Tikrai.
Gal norėtumėte pasivaikščioti po terasą. Gan gražus vakaras.
Tai tik vaikščiojimas pirmyn atgal.
Malonėkite eiti.
Ir būkite žavinga.
Jūs likite.
Ar tai išmintinga, ponia?
Manau, galime pasikliauti geru jų išauklėjimu.
Labai gerai. Turbūt aš tik...
- Atsiprašau? - Pasakiau „ne“.
Banknotas. 100 livrų.
Imkite ir eikite.
Jei nepaimsite, liepsiu jus iš čia išvaryti.
Ir visiems duosiu žinoti, kad jūsų nevalia priimti į jokius namus jokiam darbui
šimto mylių spinduliu aplink Paryžių.
Net ir
tualetų valyti.
Ponas Brijonas...
Nevertas tokio vargo.
- Ponia. - Vyre.
Kam turime padėkoti už jūsų malonią draugiją?
Paprasčiausiai noriu būti su dviem vyrais, apie kuriuos daugiausia galvoju.
Aptarinėjome tikėjimo įvairovę ir širdies pastovumą.
Deratės dėl mūsų dukros santuokos su jūsų anūku.
Nemanau, kad jam pasakėte.
Ką pasakiau?
Ką susitarėme.
- Nepamenu mūsų... - Puiku.
Mano brangus pone.
Mano vyras jus myli, aš taip pat.
Taigi, jis nežino kaip pasakyti tai, kas turi būti pasakyta.
- Ką, po šimts, jūs... - Todėl turiu pasakyti už jį.
Giliai širdyse mus vienija tikėjimas,
kad tėra viena religija ir viena moralė.
Brangi ponia, suprantu, kodėl reikia...
Bet nors žmonės gali elgtis kaip panorėję
ir nekreipti dėmesio į svetimus prietarus,
šeimos turi paklusti griežtesnėms taisyklėms.
- Taigi... - Ponia, perspėju jus...
...netapsime jūsų vaikais, bet būsime jūsų draugais.
Nors mums skaudu žinoti, kad galite ieškoti meilės kitur,
mes pasirūpinsime jumis tiek, kiek leis mūsų galios.
Tačiau šį sąjunga neįvyks.
Vieni yra laisvamaniai, kiti mielai užsideda pančius ir vadina juos laisve.
Jų paprotinti neišeina.
Bet nenusivilk. Aš surasiu tau porą.
Ir mes, Franklinai, turėsime savo vietą pasaulyje.
Jei galima, aš pareisiu pats.
Geriau jau neitum vienas.
Pasi nieko nenutiks.
Žinau, kad linki man to, kas geriausia.
Apiplėšti Liverpulį?
Jis juokavo.
Man nejuokinga.
Versalis niekad nesutiks. Karas jau ėmė juos varginti.
Nuvertinate jo gebėjimą įtikinėti.
Jis uždraudė anūkui vykti.
Lieka dar 10 000 kitų, galinčių vykti vietoj jo. Ar jam rūpi jų kraujas?
Ponas Adamsas būtų prieš. Jis nepasitiki visa šia sąjunga.
O jei jis turėtų pilnus įgaliojimus?
Dr. Franklinas būtų atšauktas,
bet tikimybė nedidelė. Frakcijos Filadelfijoje per daug susiskaldžiusios.
Išmėginsime kitą kelią.
Tpru. Là.
Turite, ką deklaruoti?
Patys pažiūrėkite.
Jums leidus, pone.
Ponios ir ponai! Antras skambutis!
Paskutinis skambutis, ponios ir ponai!
Paskutinis skambutis!
Man nelabai patinka keltis neišaušus.
- Maniau, norėjai šlovės. - Noriu. Tik ne paryčiais.
Kaip tu...
Išvis, kaip reikia apiplėšti miestą?
Jis žinos.
Kas bus, kai nuvyksime į Havrą?
Nusipirksime kelis laivus,
užverbuosime kelis tūkstančius vyrų,
surasime šiek tiek ginklų...
Kažkas atjoja.
Drauge mano. Tavo senelis persigalvojo?
Sudeginkim Angliją.
Išvertė Sandra Siaurodinė