4 ЛИПНЯ 1778 РОКУ
Вам важко догодити.
Мені нелегко в це повірити.
Я погано показую себе.
Я позбавлю себе вашого товариства.
Ваші песики не кусаються?
Неодмінно так і зроблю.
Сьогодні річниця
нашої Декларації.
Дякувати Богові
за нашу свободу.
Я терпіти не можу Франкліна.
ВІЙНА НАБЛИЖАЄТЬСЯ
ДЕКЛАРАЦІЯ
ЗА МОТИВАМИ КНИЖКИ
СТЕЙСІ ШИФФ «ВЕЛИКА ІМПРОВІЗАЦІЯ»
ФРАНКЛІН
Налітайте, містере Адамс, тут є чим почастуватися.
Я вже їв, сер, кілька годин тому.
А як просувається ваше навчання?
Що?
Я спитав, як ваші уроки французької.
Вимова у вас жахлива. Не диво, що я вас не зрозумів.
Але старання все ж кращі, ніж строга правильність, вам не здається?
Учора ви знову брали карету.
Що, вибачте?
Я мав відвідати оперу. А натомість стирчав тут.
Я прошу вибачення. Був на бенкеті на честь Пармантьє.
А хто це?
Відомий фармаколог.
Вперше чую.
Так званої музики теж не люблю. Це шум, не більше.
Мішанина безглуздого завивання, але я купив квиток.
Можна у вас щось запитати?
- Питайте. - Навіщо ви приїхали?
Я не зобовʼязаний вам розповідати.
Це значно полегшило б нам роботу.
Яку це роботу, сер?
У ваших рахунках безлад. Ви не ведете обліку витрат.
У кореспонденції – божевільний хаос, а снідаєте ви о 10:14.
А проте я зумів домовитися про альянс з Францією.
І що нам з того?
Французький флот – найбільше збіговисько морських дурників,
з яким я мав біду перетнутися в житті.
Ми бʼємося на самоті, ще глибше загрузнувши в борги.
А ви запобігаєте ласки у свого приятеля Верженна.
Думаю, краще не втрачати його прихильності.
А я думаю, краще змусити його дотримуватися зобовʼязань.
Якщо ви не змусите, це зроблю я.
Не сумніваюся, з вашим глибоким розумінням усього французького
цю тактику спіткає безумовний успіх.
А тепер ще й гуляння буде.
Ви проти свята на честь нашої незалежності?
Цей день вимагає урочистого вшанування, а не легковажних веселощів.
Наші господарі вважають інакше, а нам вигідно їм догоджати.
І в яку суму нам виллється цей акт покори?
Це зовсім нічого не коштує. За все платить мсьє Шомон.
Це ще гірше.
Скількох американців нам треба поселити?
Десять? Пʼятдесят? Тисячу?
Люба, у нас їх тільки троє.
- А доктор Банкрофт? - Він тут не ночує.
Та вже міг би й він.
Пора вам обговорити з ними орендну плату.
Не можу ж я просити гостей стати пожильцями.
Ми їх приймаємо, годуємо, даємо коней і слуг, а тепер ще й цей бенкет.
За скільки ліврів?
Витрати — ніщо порівняно з майбутніми прибутками від торгівлі.
А коли буде це майбутнє? Хтось із нас до нього доживе?
Я не сподіваюся, що ви осягнете тонкощі торгівлі.
Чудово. Провертайте свої дрібні оборудки.
Але кажу вам, це марнотратство нас розорить.
Нарешті. Поможіть встати, дурепи.
І що відповів?
Я не розібрав.
Щось про загортання солодощів у кондитерській.
Папір може бути червоний або зелений, але випічка всередині та сама.
Він сказав, що під машкарою різних переконань
в усіх релігіях – одна фундаментальна істина.
Для мене це дуже складно.
То, може, слід було добре подумати,
перш ніж пропонувати нашу дочку його внукові.
Досить.
Я не дозволяю зі мною сперечатися.
Скажіть йому, що протестант не може надіятися на успіх у цій країні.
Не можна прирікати до такого Кюнеґонду.
Я вже почав переговори.
Хочете, щоб я пошився в дурні?
Це все ваші пʼяні витівки, не мої.
Наче ви тямите, про що говорите.
Невже ваша пиха важливіша за статки нашої родини?
У нього в Америці повно золота.
А нам тут яка з цього користь?
Дочка – це тягар, який треба передати далі якомога швидше.
Ваш батько це розумів.
А ви чому не розумієте?
Може, мадемуазель Жюпен здатна мені пояснити.
Вона вочевидь прониклива жінка.
Мадам, ви забуваєтеся.
Якби ж то.
Думаєте, я не бачу, як ви фліртуєте з чоловіком, на 40 років старшим?
Якого ви звете татком, сидите в нього на колінах
і туркочете нісенітниці в нескінченних листах?
Яке колосальне нахабство.
Так.
Як я смію прагнути товариства людини, яка мене тішить.
І так ганьбити добре імʼя свого вірного чоловіка.
Імʼя моє. Маєток мій. І моє буде зверху.
А інші хай проваляться.
Шов розпоровся, Ґабріель мусила зашивати.
Як я вам?
Франклінчику сподобається?
Незрівнянна.
Так?
Що?
Зараз ви щось скажете.
Просто я приїхав у цю країну з хлопчиком,
а тепер дивлюся на мужчину.
Ну, дякую.
Я ніколи не опаную французьку так добре, як ти.
Ти працьовитий секретар...
Твоя безхитрісність зачаровує як жінок, так і чоловіків.
У мене був прекрасний учитель.
Маєш на увазі мене?
Милий хлопчику. Я ніколи не забуваю,
що треба знайти тобі місце, достойне нашої родини.
Хіба я не матиму заробітної плати від Конгресу?
Можна лише надіятись, але я говорю про тривкіші домовленості.
У якому сенсі тривкіші?
Ми з мсьє Брійоном обговорюємо союз.
Якого роду?
Шлюбного.
Хто з ким одружиться?
Ти з мадемуазель Кюнеґондою.
Вона освічена, красива й забезпечена.
І по-моєму, ти трохи до неї небайдужий.
А вона знає?
Знати — не її справа.
А моя?
Ми ж її зараз обговорюємо чи як?
Не повторюй моєї помилки.
Укладай шлюб з вигодою для себе.
Інакше все життя жалкуватимеш.
Якщо Кюнеґонда стане моєю дружиною, ким буду я?
Французом, за всіма зовнішніми ознаками.
А ви, ви...
Просто залишите мене тут?
Дай згоду на цей шлюбний союз,
і я радо доживатиму відміряного мені долею віку у Франції.
Хлопчику, я хочу, щоб ти влаштувався раніше, ніж я піду на той світ.
Добре... Я... Так.
Добре.
Ця честь належить тобі.
На чому я зупинився?
«Двоє жебраків мандрують разом...»
«Позивач сліпий, відповідач кульгавий,
Обох, як рівню, до закону притягали,
Шкаралупка йому, шкаралупка тобі,
А що між ними — адвокатові».
Краса.
Який чудовий вияв дружби.
Дивно, що вони не перерізають один одному горлянки.
Навіщо їм це?
З надійного джерела я чув,
що всі вони регулярно не цураються актів розпусти
і ставляться до шлюбних уз як до банального фарсу.
Ні. Справді? Господи помилуй.
Він витяг мене на вечерю з тими Брійонами.
Визнаю, вони доволі приємні.
Але поруч зі мною за столом сиділа простачка...
Чому, як думаєте?
Ані здогаду не маю.
Коханка господаря, і не криється. А дружина?
Мадам Брійон.
Вона втішається зі знайомим вам мсьє Півнем.
- Містер Рустер. - Певна річ, це псевдонім.
Ви впевнені?
Мені Франклін сам розповів. Хто-хто, а він знає напевно.
Є над чим подумати.
Отакі в нас союзнички.
Часом я сумніваюся в їхній вірності.
Багато наобіцяли, але...
- Ви з Франкліном говорили? - Ні. Він не хоче й чути.
Ну от. Будь ласка.
Нам з вами варто поговорити.
Усі бачили тебе на сцені.
Але до себе не запрошували.
Тепер тебе запрошено.
Тринадцять смужок.
Я правильно зрозуміла?
У вашому виконанні перспектива незалежності ще привабливіша.
Це ж треба.
Ви з кожним днем усе більше як француз.
Це дуже...
Але я не знаю, чи мені це до вподоби.
Як американець, ви миліші.
Ви цього бажаєте? Себто...
Себто таку людину ви...
Ви подивіться.
Він привів на свято африканку.
Вона актриса.
А як ви знаєте?
Жак щось про неї згадував.
Так виходить іще більший скандал.
Вони беруть собі сценічні імена.
Щоб приховати походження.
За що нам така кара?
Розпусник дочасно зажене мене в могилу.
Нічого не кажіть.
Викину копняком, попри гостей.
Навіть не думайте.
Хай ховається від кредиторів,
випрошує у хвойд, і побачимо, як йому сподобається...
Помовч!
Матінко.
Батьку.
Дозвольте представити мадемуазель Кайо з «Комеді Італьєн».
Як великодушно з вашого боку пустити це дитя присмерку
на дорогоцінне денне світло.
Ну. Я...
Ми бачили вас у фарсі Ґольдоні.
Ви грали просто дивовижно!
Мадам. Яка хмарка набігла сьогодні на ваше сонце?
Я здаюся похмурою?
Можливо,
я помиляюся.
Син Шомонів робить що хоче,
і байдуже йому, що подумають люди.
Люди ще скажуть йому своє вагоме слово.
Але він це слово оскаржить. Ось що має значення.
У вас поганий настрій.
Мій дорогий татку...
Чи може щось стати між нами?
Мадам, у нас договір.
Я не маю на увазі тих інших жінок.
Що може розірвати звʼязок наших душ?
Нічого не спадає на думку.
Даєте обіцянку?
Що ви бажаєте сказати?
Мадам і мсьє. Прошу вашої уваги.
Зараз почнеться «Апофеоз свободи».
Містер Рустер.
- Що? - Те, що чули.
«Ця доктрина, друзі мої, –
розум і мудрість».
Розум і мудрість.
«Але не покладайтеся занадто на власну працьовитість».
Працьовитість.
«А насамкінець,
школа досвіду коштує великих грошей...»
Але дурні в іншій не навчаються.
«Як каже Бідний Річард,
тим, хто не сприймає настанов, ніщо не допоможе».
Та якщо ви не бажаєте слухати настанову розуму...
«Вона відшмагає вас по кісточках пальців».
Ось який геніальний Франклін.
Він схопив блискавку з неба...
і винищив тиранів.
Це чисте ідолопоклонство.
Надіюся, з цим буде зручно.
Цілком стерпно, мсьє Жерар.
Цей перелік від вашого Конгресу
такий, що мені аж дух перехопило, містере Адамс.
Сорок девʼять тисяч одностроїв, кларнети й сурми,
ложки й ноти, фарба й наперстки.
У переліку ви також знайдете фрегат і шість лінійних кораблів.
Загальна сума – одна десята річного бюджету нашого уряду.
Його величність уже витратив сто...
Сто пʼятдесят мільйонів ліврів на здобуття вашої незалежності.
Та все ж Нью-Йорк, обидві Кароліни, Джорджія — всі належать Британії.
Бо експедиція адмірала дʼЕстена не відібрала у британців владу
над узбережжям Америки.
Нам казали, що імʼя Франції прокляте збіговиськом пʼяниць
з Нової Англії.
А мені казали, що у Франції чоловіки сприймають шлюб як щось...
Певних непорозумінь можна очікувати в часи війни.
Чи ви не згодні, містере Адамс?
Що довше я залишаюся в Європі й обдумую наші справи,
то більше наш союз видається...
Скелею, на якій ми можемо будувати.
Але Франція ще повинна виконати зобовʼязання за нашою угодою.
Ми посилали вам гармати й набої. Мушкети й рушниці з багнетами.
Дали вам одразу достатньо грошей...
Наше становище й досі хистке, як і до вашого вступу в війну.
Нам бракує людей і навіть найпростішого забезпечення,
яке мали надати за умовами альянсу.
Ніщо не скінчить цю війну швидше,
ніж поразка англійців у морі, завдана могутнім флотом Франції.
Містере Адамс, ви й у морській стратегії тямите?
Може, й ні, але я не сліпий.
І бачу, що Франція тримає наше підборіддя над водою,
але не заради порятунку.
Що з вами, докторе Франклін?
Чортова подагра. Такого й королю Георгу не побажаєш.
- Чимось можна зарадити? - Нічим. На жаль.
- Покличу придворного лікаря. - Не треба. Дякую.
Єдиний засіб — відпочинок і марні сподівання.
Я уклінно прошу міністра
поміркувати про надання сукна й одностроїв.
Так. Безумовно.
Жерар?
Три мільйони ліврів.
Зрештою, це дрібниця.
Невже ви думаєте, що його зворушила ваша раптова неміч?
Ваше уявлення про дипломатію віщує нам загибель.
Америка більше не може просуватися повільно, тихо, непомітно й поповзом.
Ми повинні демонструвати силу духу. Впевнений ривок. Працьовитість.
У французькій мові немає відповідника працьовитості.
Тут мистецтво в тому, щоб досягти багато, вдаючи, що досягаєш мало.
Мистецтво, яке ви, схоже, опанували.
Поки я на землі, а не в ній,
я намагатимусь улещувати двір, щоб здобути нам усі можливі переваги.
Ми не скинемо ланцюги одного тирана, щоб надіти такі самі від іншого.
Граф Верженн нам не друг.
Ні, але мені він усе одно подобається.
Ану геть!
Спектакль нівроку.
Змушує задуматись, як Реформація досягла успіху.
Бідолахи, перебирають намистини й співають латиною.
І жодного слова не розуміють.
До речі, з Лондона переказують похвалу.
Сама похвала не компенсує ризику, на який я йду.
Терпіння, містере Банкрофт. Дотепер вас щедро винагороджували.
Згадайте небесні блага, що попереду.
Сумніваюся, що наша співпраця принесе райську винагороду.
Краще мати компенсацію в цьому житті.
Людину, що так цінує гроші, зазвичай не надто цікавить
їхнє походження.
Я дав тобі й Лондону вдосталь доказів своєї вірності.
Війна розвивається не на користь Америки.
Настала пора забити останній клин.
Посіяти сумніви в намірах Версалю.
Нелегко ж вам буде переконати доктора Франкліна
у нечесності графа Верженна.
Містер Адамс не такий зачарований французами.
Якщо доктора Франкліна необхідно усунути...
- Я участі не братиму. - Я думав, ти настроєний
побачити кінець війни!
Слово про нашу угоду, кинуте мимохідь Франкліну чи містеру Адамсу...
Атмосфера в Пассі й без того отруйна.
Погрожуючи мені викриттям, ти нічого не досягнеш.
Ти не єдиний агент його величності у Франції.
Я єдина довірена особа доктора Франкліна.
А містера Адамса?
Містер Адамс невисокої думки про людство.
Імовірно, не без підстав.
Ти людина винахідлива.
Щось вигадаєш і завоюєш його довіру.
Якщо ви на святкування Четвертого липня,
ви трохи спізнилися.
Не переймайтеся, докторе. Я отримав повний рапорт.
«Апофеоз свободи».
Який спектакль.
Тоді чим завдячую такій честі?
Мабуть, ви протестуєте проти нашого бажання бути до вас ближче.
Я певен, у вас на думці лише добро для мене і більш нічого.
Якщо з вами щось станеться, це буде плямою на репутації поліції.
Як таке може бути, якщо ви майже не зводите з мене очей?
За вами стежать не тільки наші очі.
І не всі схвально ставляться до вашої присутності.
Що ви хотіли повідомити?
Я раджу вам бути розважливим
і пересуватися обережно.
Чому?
Ходить поголос. Нічого більше.
Мсьє Ленуар, чому я ніколи не маю певності,
що саме ви хочете – допомогти чи нашкодити мені?
Можливо, у вас недовірлива натура?
Насправді я дуже проста людина.
Будьте обережні, докторе.
У Парижі й без того не бракує безладу.
Заходьте.
Я подумав, що вам не завадить зміцнювальний напій.
Містер Банкрофт. Ви дуже добрі.
Прошу.
Чай Шуй Сянь з моїх приватних запасів.
Дякую.
До чаю щось долити?
Чорний, будь ласка. Якомога чорніший.
- Беріть. - Дякую.
Він учора ввечері знову брав карету.
Так. Був якийсь бенкет на честь мсьє Пармантьє.
Відомого фармаколога.
- Ви про нього чули. - Як ви терпите таку поведінку?
Втіха від його товариства бере гору над вадами характеру.
І що ж це за втіха?
Скажу по правді, містере Адамс.
Я вдячний, що ви приїхали вдихнути силу життя в нашу дипломатію.
Радий це чути, містере Банкрофт. Дуже радий.
Розумієте...
Безумовно, наша повага до доктора Франкліна непорушна.
На мою думку, настала пора комусь розкритикувати французький двір.
Я вже давно закликаю до рішучіших дій, і це...
Поки я тут, містере Банкрофт, Версаль не знатиме спочинку.
Хвала провидінню.
Ще чаю?
Дякую.
Відпустіть!
Що це таке?
- А на що схоже? - Ви мене викрадаєте?
Вас не випустять з маєтку.
Випустять. А знаєш чому?
Ти скажеш воротареві, що нас знаєш.
Вам доведеться мене вбити!
От сучі сини! Ви...
Він хоробріший, ніж ми думали.
«Вам доведеться мене вбити!»
У вас, йолопів, кращих занять немає?
Може, й нема. А може, і є.
Випий, Ахіллесе.
Тобі не завадить.
Візник, рушай!
- Ти з нею одружишся? - Так хоче дід.
Так. А що ти хочеш – оце питання.
Вона дуже приємна.
Мені подобається, коли вона мене дражнить,
- і... я думаю. А її сімʼя... - Багата?
- Не така й багата. - Досить багата.
Але юний Ахіллес...
Накинув оком на іншу.
Правда ж?
Ми цілу ніч тут просидимо?
Вважай, що це добра практика.
Чого?
Хтось їде.
Думаєш мене цим заколоти?
Жільбер.
Генерал Лафаєтт, якщо не заперечуєш.
Справді?
Звісно, ні.
Дай обніму тебе, друже.
Я схожий на американця?
Ну, не зовсім.
Ти радше Овернь, яка вдає з себе Нью-Джерсі.
- Образа честі офіцера. - Повісити його на місці.
Чи просто заколемо.
Так, можна.
Що за таємниці?
Формально я під домашнім арештом.
Король не любить, коли маркізи втікають на чужу війну.
Але тепер це наша війна. Обидві наші війни.
Про це нам і треба поговорити.
Сідайте, друзі.
Поговорімо про битву за свободу.
Портсмут, Ліверпуль, Ланкастер, Плімут, Корк.
Ескадрою кораблів завдати удару по кожному порту.
Змусити британців обороняти узбережжя,
тоді вони посилатимуть в Америку менше людей і кораблів.
А ви що скажете, джентльмени?
І як цю флотилію оплачувати?
Зажадаємо данину з міст.
Зухвало.
А якщо міста відмовляться платити за такий «захист»?
Спалимо їх дощенту.
Що ви сказали?
Він...
Друже, послухайте голос розуму.
Плюндрування самого лиш Ліверпуля принесе два мільйони фунтів стерлінгів.
Скажімо, чверть у Ланкастері, пів мільйона в Корку.
Ви ж не скажете, що схвалюєте цей дурнуватий задум?
А що таке, містере Адамс? Задум для вас недостатньо мужній?
Це ж повне безглуздя. Це неможливо.
Неможливі плани часто мають успіх, бо їх ніхто не очікує.
І скільки людей потрібно для такої ескапади?
До 2 000 французьких солдатів.
Ні, ні. Маркізе, це мало.
Візьміть чотири-пʼять тисяч. Наробіть справжньої шкоди.
А як щодо кавалерії, щоб навела жах на узбережжя?
Прекрасна ідея. Зломити їхній дух! Нехай страх пошириться суходолом.
Так, але... Хіба розпалювання жаху не подовжить страждання обох сторін?
Напоїти Англію тією ж мікстурою,
яку вона заливала нам у горлянки. Оце буде належна відплата.
І хто поведе цю орду на бешкет?
А хто ж іще, мсьє? Я сам. Пліч-о-пліч з соратниками.
Хрестовий похід дітей. Яка розкішна ідея.
І стадо слонів, конкурентів Ганнібала, що протопчуть стежку через Ланкашир.
А заплаканих полонених гнатимуть попереду, залитих кровʼю.
Плімут має бути зруйнований.
Невдала тема для жартів.
Цей план цілком серйозний.
Ми піднімемо вітрила й поставимо Англію на коліна.
«Ми»?
Так. Жільбер, Сеґюр, Ноай і я.
Джентльмени, дасте нам поговорити?
Ось що буває, коли байстрюк виховує байстрюка.
Ти знаєш, навіщо я тебе сюди привіз?
Щоб побачити, як я успішно...
Щоб поряд була дитина, яка заплющить мені очі, коли я вмру.
Мені 19.
Майже дитина.
То мені просто чекати тут? Доки вас не спіткає щось фатальне.
А що я скажу твоєму батькові?
Що я забрав тебе від нього, щоб кинути на дно Ірландського моря?
Вам доведеться з ним розмовляти.
Хлопче, у могилі слави не буде.
«Присягаємося один перед одним віддати життя, маєтки й святу честь».
Містер Джефферсон полюбляє риторичну пишномовність,
але ми всі поставили підписи.
Добре повечеряли і спали в комфортних ліжках.
Жільбер дістав поранення за ці слова.
Родина маркіза заробляла на війні століттями.
Ми ж були ковалями та свічкарями,
а віднедавна маємо поважний успіх у друкарській справі.
Нехай кожен втілює родинне покликання, а не прагне того, що нам не притаманне.
Ви хочете, щоб я був боягузом.
Я хочу, щоб ти був живий, Темпл. І поруч зі мною.
Це корисніше для нашої справи, ніж отой шалений фарс.
Ти не знаєш усього, що потрібно знати.
А ви знаєте?
Ти не поїдеш, і на цьому край.
Ви розумієте, в чому трудність.
Я знаю, що справа делікатна.
Чи погодиться він поговорити зі священником?
Я навчав його сприймати все з відкритою душею.
По правді, як на мене, то яка різниця?
Зовнішній вигляд – от що має значення.
А якщо це зобовʼязання буде виконано?
Якщо священник схвалить, то добре.
Авжеж, це метушня, клопоти,
у справі є свої тонкощі.
Але наша домовленість залишиться без змін?
Ну, мені не дуже до вподоби думка,
що вона перетвориться на...
Американку?
Ми платимо за...
Я плачу, щоб її навчали музики, танців та італійської мови.
Великі гроші, шкода марнувати.
Якщо ми владнаємо справу віри так, що вас це задовольнить,
і я дам гарантію, що ми з Темплом будемо раді зостатись у Франції...
Нам подобається хлопчина, докторе. Дуже подобається.
Безсумнівно.
Добре.
Зветься «сорочка королеви». Бо перша її носила королева.
Ну, не перша, бо будь-яка селянка могла... Та коли вона вбралася...
І тепер усі ходять до мадам Бертен.
Я кажу: «Маман, так нечесно, для вас там шиють сукні,
а мені дістаються якісь старі...»
- Ви не слухаєте. - Слухаю.
Я...
Ви хотіли показати малюнки.
Тільки тому, що ви просите.
Сад...
Піпу, тільки ніс не вдався.
Сукня, про яку я говорила.
Я показую йому акварелі.
Не змушуй його нудьгувати.
Мені не нудно. Справді.
Може, прогуляйтеся вдвох по терасі. Вечір доволі приємний.
Можна просто ходити туди-сюди.
Ідіть, будь ласка.
І будь чарівна.
А ви залишіться.
Чи це розумно, мадам?
Покладемося на їхнє добре виховання.
Добре. Тоді, я певно...
- Пардон? - Я сказала: «Ні».
Банкнота. На 100 ліврів.
Беріть і йдіть.
Якщо не візьмете, я накажу примусово вивести вас з маєтку.
І всім скажу, щоб вас не брали в жоден дім, на жодну посаду,
на сто миль довкола Парижа.
Навіть для того,
щоб спорожнювати нічні горщики.
Мсьє Брійон...
Не варте клопоту.
- Мадам. - Чоловіче.
Чому завдячуємо вашою присутністю?
Лиш моїм бажанням побути між двох чоловіків, які займають мої думки.
Ми обговорювали різновиди віри і постійність серця.
Ви домовляєтеся про шлюб нашої дочки з вашим онуком.
Думаю, що ви йому не сказали.
Не сказав чого?
Того, про що ми домовилися.
- Я не пригадую, щоб... - Добре.
Мій милий татку.
Мій чоловік вас любить, як і я.
Тож він не знає, як вимовити те, що мусить бути промовлене.
- Про що ви взагалі... - І я мушу сказати за нього.
У серцях нас обʼєднує віра
в те, що існує тільки одна релігія й одна мораль.
Міледі, я визнаю потребу...
Однак, хоч індивіди можуть робити все, що заманеться,
а на упередження інших не зважати,
сімʼя вимагає більшої суворості.
- Отож... - Мадам, попереджаю...
...породичатися ми не зможемо, але будемо вашими друзями.
І хоч як боляче усвідомлювати, що ви знайдете симпатію деінде,
ми надамо вам усю турботу, на яку спроможні.
Але цього союзу не буде.
Деякі вільні розумом, а інші називають свої ланцюги свободою.
І напоумити їх неможливо.
Не занепадай духом. Я знайду тобі пару.
І ми, Франкліни, посядемо своє високе місце у світі.
Я пройдусь, якщо ви не проти.
Краще не треба.
У Пассі нічого не станеться.
Я знаю, ви бажаєте мені добра.
Розграбувати Ліверпуль?
Він пожартував.
Мені не смішно.
Версаль нізащо не погодиться. У них уже втома від війни.
Недооцінюєш його вміння переконувати.
Він заборонив онукові їхати.
А замість нього поїдуть 10 000 інших. Що йому до їхньої крові?
Містер Адамс буде проти. Він не довіряє цьому альянсу.
А якби він мав усю владу?
Доктора Франкліна мали б відкликати,
а на це надії мало. Фракції у Філадельфії майже рівні.
Спробуємо інший метод.
Тпру, тпру. Стій.
Декларувати є що?
Самі дивіться.
З вашого дозволу, мсьє.
Мадам і мсьє! Другий дзвінок!
Останній дзвінок, мадам і мсьє!
Останній дзвінок!
Не люблю вставати вдосвіта.
- Я думав, ти хочеш слави. - Хочу. Тільки вдень, а не вночі.
А як...
Як узагалі розграбовують місто?
Він знає.
Що буде, коли доберемося до Гавра?
Купимо кілька кораблів,
завербуємо кілька тисяч вояків,
нашкребемо боєприпасів...
Хтось їде.
Друже. Що, дід передумав?
Спалімо Англію.
Переклад субтитрів: Олена Любенко