Měl rodinu?
Měl svoji flašku
a chajdu pod mostem Pont Notre-Dame.
Zaplatím pohřeb.
To je víc, než mohl čekat.
Proč jste místo sebe poslal dvojníka, doktore?
Varovali mě, že mi hrozí nebezpečí.
- Kdo? - Někdo z vaší organizace.
Musíte mi sdělit jeho jméno, abych ho mohl pochválit.
Myslím, že chce zůstat v anonymitě.
Člověk podle mého gusta.
Kočí.
Pardon?
Jistě něco viděl.
Zastavil přesně jednou, aspoň to tvrdí, na la barrière de Passy.
A celník?
Máte nějaké podezření?
Samozřejmě nejsem policista. Tak…
Není k nalezení.
Ale my tomu přijdeme na kloub. To vám slibuji.
Málokdo má šanci ohledat vlastní mrtvolu.
A ještě míň z nás to chce.
Zajímavý typ, ne?
Možná ho někam šoupnu.
Jestli mě někam nešoupne on.
Pane, mohu si promluvit se svým krajanem?
Mrknu se po dalších mrtvých známých.
Je to moje vina.
Tys toho muže zavraždil?
Svým způsobem ano.
- Tu lest jsem nastražil já. - Ale na moje naléhání.
Za to ti mohu být jedině vděčný, tak jako za veškerou péči, kterou mi prokazuješ.
Víš, komu ale nevěřím?
Lenoirovi.
Ale to on tě varoval.
Jak lépe by zamaskoval své pravé záměry?
Podezíráš někoho u dvora?
Třeba dělá pro Brity
nebo jde o někoho v mojí blízkosti. Odhodlaného dovést mě k nezdaru.
Pan…
Adams?
Co myslíš ty?
Nevěřím, že by se uchýlil k něčemu tak nelidskému.
Čímž by jeho plán ještě získal na neprůstřelnosti.
Měj oči na stopkách.
Jsi jediný, komu můžu věřit.
NASTÁVAJÍCÍ VÁLKA
DEKLARACE NEZÁVISLOSTI
NA MOTIVY KNIHY OD STACY SCHIFF
Hyjé!
Temple!
Marie Joseph Paul Yves Roch Gilbert du Motier?
- To jsem já. - Někdo s vámi chce mluvit.
Co za druh pitomců to přesně jste?
- Kolik druhů existuje? - S vámi nemluvím, pane.
Nepřipouštím vaši existenci.
A vy.
Měl jsem matný dojem, že jste rozumný člověk.
Co vás proboha přesvědčilo zapojit se do té idiotské eskapády?
- No, já… - Nezájem!
Ale vy.
Doufal jsem, že zkušenost z bitevního pole váš přirozený sklon k idiocii potlačí.
Evidentně jsem se spletl.
Pane, dovoluji si připomenout, že mluvíte s generálem kontinentální armády.
Já mluvím s otravou, co mě tady celé měsíce rozčiloval.
A teď si vzal do hlavy, že vpadne do Anglie
s bandou ožralů, co posbírá v docích Le Havru!
Vercingetorix neměl ani to, a porazil Římany.
Co jste říkal?
Že to mohlo vyjít. Kdybyste nás nezarazil.
Vzpomínám si, jak za mnou celkem nedávno přišel chlapec.
Působil nesměle
a, přiznávám, ve své naïveté až roztomile.
Víte, co vidím teď?
Muže.
Ne.
Vidím dalšího nadutého pitomce, co se promenuje v hedvábných oblečcích
a rozplývá se nad svým odrazem v zrcadle.
Nyní se můžete nazývat Francouzem.
Vercingetorix. To byl hrdina.
Samozřejmě ho uškrtili.
Bereš to jen jako hru, že?
Přátelé, najdeme jiný způsob, jak pokrač…
Co mu je?
Aspoň nás nezatkli.
Ale tohle je čiré šílenství.
Vrazi před branami. Těla v márnici.
Jen vystrčíte nos z domu, napadnou vás.
Samozřejmě myslím jen vás.
Víc mě znepokojuje, že nemohu najít svého vnuka.
Je s Jacquesem. Sluhové je viděli na cestě.
Proč jste je nezastavil?
Proč nezastavím ptáky v letu?
A kam asi míří?
Někam, kde co nejvíc zostudí své rodiče.
Ztrácím naději.
Odřízl jsem ho, ale nemůžu ho napravit.
Bojím se, že mohu říci totéž.
Příteli…
Zdráhám se tuto otázku nadnést zrovna teď, ale…
Vaše platby.
Jeden vždycky druhému dluží. Tak to na světě chodí.
A tak se musím zeptat, kdy mohu očekávat…
Kongres se tím slíbil urychleně zabývat.
Ano, ale…
skutečně se tak stalo?
Doktore Frankline!
Nemůžu ženě dokola říkat…
Vím, že tam jste!
Vždycky měla čich na peníze. A…
Tak už vejděte!
Jste naživu.
Nerad jsem vás zklamal.
Nebuďte směšný.
Poslední, co chci, je vaše svatořečení, jakkoli nepravděpodobně to zní.
Co chcete?
Vyhazují mě z vlastního domu.
Co to říkal?
Něco o květinových záhonech.
- Nemá na práci nic lepšího než zahradu? - Co jste potřeboval?
- Ne. - Co prosím?
Ne, nebudu dojednávat dohodu s Londýnem.
Ne, nikdo vás o to nežádá. To jsou přímé pokyny Kongresu cílené mně.
Stojí tu, že nepodniknete „žádné významné kroky
bez porady s ministry krále Ludvíka“.
Informuji hraběte Vergennese a hned to vyřídím.
- Důrazně vám to nedoporučuji. - Jaké překvapení.
- Co tím myslíte? - Přijde vám tak neuvěřitelné,
že bych mohl dojednat příznivé podmínky bez mávání vaším kouzelným bleskosvodem?
Právě naopak,
pevně věřím, že se vám podaří hrát našemu nepříteli přímo do karet.
To je ubohé, dokonce i na vás.
Nezklamu důvěru a přátelství
- projevené Francouzi… - Zas tohle.
- …kvůli podrazu! - Sentimentální klam…
- Dodrželi každý slib! - Otevírají každé dveře!
Tohle vás dovede na popraviště!
Vaše děti.
Co je s nimi?
Nebojíte se o jejich osud?
O sílu jejich charakteru.
Modlím se, ať neklopýtnou v oddanosti milostivému Bohu.
Vroucně je chovám v srdci.
Tohle bych na vašem místě spálil.
Nevzejde z toho nic dobrého.
Vezměte si moji peněženku. Nechci žádné potíže. Prosím.
Tak rychle k tomu dojde.
Jak se opovažujete?
Já myslel, že v tom kočáře je on. Oklamal nás oba.
Ale dýku třímal jen jeden z nás.
Já svoje odvedl. Mě neviňte, že to nevyšlo.
Co jste slyšel?
- Hledají toho celníka. - Ano, ale nenajdou ho.
Je lepší způsob.
To říkáte pořád, ale on tu je dál.
- Jen je třeba víc času. - Tak ten nemám. A ani vy ne.
Adams chce Franklina vypudit.
Má za sebou Kongres.
Stařík to nedokáže zastavit.
Rozeštvou se sami a Anglie z toho vytěží bez dalších souvisejících peripetií.
Lepší než se nechat chytit, ne?
Možná mi to srazí vaz.
A vám taky.
Stáhnu vás s sebou.
Tři pohárky, jeden kaštan.
Když ho najdete, zdvojnásobíte vklad.
Tady.
Prohra.
- Dej mi nějaké peníze. - Nemám ani vindru.
Chtěls dobýt Anglii s prázdnýma kapsama.
Mě táta nevykopl s holou cul.
Ne, ty sis to celý podělal a teď se bojíš vrátit domů.
To není domov. Tam jen dědeček…
Žije na účet mých rodičů.
Hergot, já omylem řekl pravdu.
Co je mi po tom?
Panejo, mluvíš jako velkej kluk.
Zapíráš něco? To je kamarád.
Tak. Teď jsme králové oba.
Zatím ahoj.
Povím ti tajemství. Říkala, že jsi roztomilý.
- Kdo? - Ty víš kdo.
Odprejskni!
Ale u ní nejde jen tak zaklepat.
Nikdy nevíš, kdo je uvnitř.
Aspoň že ne ty.
Hele. Podělals to a na nikoho to nesvedeš.
Vím, jaké to je. Buď půjdeme do kostela sv. Rocha za knězem,
nebo uděláš to, co by teď udělal každý gentleman.
A to je co?
Pojď, ty jelimane. Vyrazíme si na venkov.
„…oficiálně, formálně oznámit záměr Spojených států…
Oficiálně, formálně oznámit…“
Pane Adamsi.
…oficiálně, formálně oznámit…
Omluvte mne.
…oznámit záměr…
Spojených… Spojených států…
Mohl byste laskavě mluvit anglicky?
Nerozumím vám ani slovo.
Na základě pokynů, jež jsem obdržel,
oznamuji vám, pane ministře zahraničí Charlesi Graviere, hrabě Vergennesi…
Tak se jmenuji.
…že Spojené státy americké zmocnily Johna Adamse z Braintree,
jmenovitě mne, aby se pokusil dojednat mír s Velkou Británií.
Cože?
Spojené státy zmocnily…
Já to slyšel.
Vy chcete oznámit svému nepříteli, že jste ochotní kapitulovat?
Jednat o mírových návrzích bez podmínek.
A po mně byste chtěl, abych tuto pozoruhodnou lest schválil.
Mne pověřil Kong…
Tento úřad celý rok poslouchal ustavičné naléhání doktora Franklina,
že není možná žádná dohoda, jež by nezaručovala vaši nezávislost.
Doktor Franklin neobdržel tyto pokyny.
Vaše pravomoc je vyšší než jeho?
Ty pokyny jsou od Kong…
Čekáte od nás,
že vám popřejeme hodně štěstí a rozloučíme se,
aniž bychom za své úsilí cokoli získali?
Vaše úsilí, pane?
Vaše záměry by prokouklo i dítě.
Vyčerpávat Británii a držet Americkou sílu v šachu, ať Francie vyjde ze hry vítězně.
„Americká síla“.
„„Americká síla“! Co to je?
Síla vysávat naši pokladnu?
A přitom jaksi dál prohrávat?
V jednom kuse si stěžovat?
Váš štědrý dar pár lodí s bídným velením, té žalostné imitace vojska…
Máte vskutku mimořádný talent hledat chyby u druhých, zato u sebe vůbec.
Rozmístěte lodě podél pobřeží.
- Obkličte nepřítele. - A teď jste ještě protřelý taktik.
Dokud neovládnete moře, nic se nezmění.
Aby mě tu poučoval tupý šašek ze zapadákova…
Tomu jsem rozuměl.
Tak poslyšte, pane.
Já nejsem žádný úlisný pochlebovač, kterého usadí vaše povýšenost,
na rozdíl od někoho.
Já jsem sem přijel tvrdě vyjednávat a dohlédnout na plnění závazků.
A jestli je nesplníte,
vyjednávat, co je pro nás nejvýhodnější, s kteroukoli…
Posloucháte mě?
Pane Adamsi.
Mohu na vás mít prosbu?
Jakou?
Byl byste tak laskav a ihned opustil tuto kancelář
a za žádných okolností se nevracel?
Už nikdy s vámi nechci mluvit.
Jistě jste se sebou nadmíru spokojen.
Já vás varoval.
Myslíte, že nevidím ty vaše léčky a lsti?
Jak mě odrazujete přesně od toho…
Dobrý den, madam.
Od toho, co nejvíc chcete, ať udělám.
Pokud mě máte takhle přečteného, proč jste to tedy tak ochotně udělal?
- Abych dokázal, že se pletete! - Dokázal jste opak.
Alespoň jsem říkal, co si myslím.
Což je zvyk, jímž vůči sobě zaručeně vyvoláte nelibost.
No ovšem. Váš velký životní cíl.
Být ke všem příjemný a použitelný jen k uspokojení vlastních choutek.
Osobně tomu dávám přednost před vyvoláváním pohromy, kamkoli vkročím.
Tak se mnou si už starosti dělat nemusíte.
Zaplatím si vlastní ubytování.
Nechám vás tu těm vašim milenkám a zavrženému vnukovi, ať je kdekoli.
Viděl jsem vaše přestavení, madam.
Bylo lahodné pro oko, ale nijak povznášející pro ducha.
Jaký to podivný mužíček.
Možná má pravdu, že jsem tu sice dlouho, ale moc dobra jsem nenadělal.
To si zřejmě myslí i Kongres.
Povím vám, co si myslím já. Měl byste tu zůstat déle.
„Věř mi, drahá,
jsi teprve v rozkvětu.
V nejčerstvější svěžesti
vychutnávej svoji mladost.
Neboť věkem tvá krása zajde. Tak jako uvadla i tato květina.“
To bylo pozoruhodně skličující.
Madam?
Přesvědčuje nějakou holku, aby se s ním vychrápala, než se z ní stane ošklivka.
Ronsard rozebírá pomíjivost života.
- Růži, jež ráno kvete… - Ale jděte, Cabanisi.
Vše je jen o roztažených nohách.
Madam, vy se vyžíváte v nečekaných reakcích.
Mraky, andílci, ranění jednorožci,
vrabečci vzatí do dlaní.
Muž řekne cokoli, aby ženu dostal do postele. Nesouhlasíte?
Myslím, že…
Přitom je nejlepší, když na to jde zpříma.
Ne že by jí tahle myšlenka nikdy nepřišla na mysl.
Madam, máte něco proti poezii?
Kočky jsem nikdy recitovat neslyšela. A s množením problém nemají.
Nemám pravdu, Azo?
Nejspíš bych už měl jít spát.
Ano, nebazírujte na formalitách.
Mám abbého vzbudit?
Nechte ho. Nikdy nevíte, kdy budeme potřebovat kněze.
- Já myslela, že neodejde. - Ale necháváte ho tu bydlet.
Jednou by mohl něčeho dosáhnout, ale nejspíš ne.
Do té doby mě baví ho mučit.
A mě také?
Co jsem provedla vám, kromě pohoštění a lichocení?
Sem tam jste mě pohladila po tváři.
A kam nás tohle dovedlo?
K tomuto stolu, kde vedle nás pan abbé dřímá
a hodiny zanedlouho odbijí půlnoc.
To už je na starce celkem pozdě.
Možná bych se měl přitulit k abbému.
- To by byl ten nejotřelejší skandál. - Naznačujete ještě něco?
Nevím, co myslíte.
Vaše vyjadřování je nanejvýš podloudné.
Takže…
Já jdu do ložnice. Netuším, co uděláte vy.
Dobrou noc.
Ksakru! Ďábelská stvoření.
Buď vejděte, nebo zavřete.
A přestaňte trápit ty kočky.
To tam budete jen tak stát?
Tak?
Vždy se svlékáte tak pomalu?
Spěcháte ještě někam jinam?
Mám jen takhle málo trpělivosti.
Něco musíte vědět.
Po celém těle mám šupinkatou vyrážku,
nohy mi sužuje dna
a ničí mě močový kámen.
Vy tedy víte, jak okouzlit dámu.
Pojďte sem, vy zavitá růžičko.
Madam? Madam Brillonová?
Promiňte?
Pouze jsem říkal, madam, že vaší dceři jistě nezbývá než následovat
vytříbenosti své vážené matky.
A pane, snad bychom spolu mohli v soukromí probrat jednotlivá ujednání…
Hovořte k nám oběma, plukovníku.
My jsme bankéři.
Ve velkém obchodujeme se dvorem.
Ve městě i mimo něj vlastníme pozemky, jejichž hodnotu chceme zvyšovat.
Vaše rodina není věhlasná.
Vsadím se, že jsme to vyvážili. Zlatem.
Sto hektarů v Burgundsku. To do manželství přinese.
Mlýn v Orléansu. Pacht šesti farem u La Manche.
A mé místo v pokladnici.
Nejlepší by byla řádná účetní evidence.
Přišel jste si koupit jméno, pane.
Řekla bych, že misky vah jsou vyvážené.
Přiveďte ji.
Maminko. Tatínku.
Dceruško.
Toto je plukovník Paris d’Illins.
Nemůže se dočkat, až tě uslyší hrát.
Nejspíš vyplul ze Southamptonu a zakotvil v Le Havru.
Ve stejné době byl v docích zabit přístavní dělník.
Tak proč jste ho nechytli?
Žádné důkazy. Žádní svědci.
Nevzpomínám si, že by vám to kdy bránilo.
Vybírá si snad štětec malíře?
Pokusil se zabít Franklina, nebo ne?
Je to možné.
Také jsem zaznamenal, že doktora Franklina navštěvoval jakýsi pan Williams.
Tvrdí, že zastupuje britského premiéra.
Ačkoli o něm žádný z našich špionů z kanceláře lorda Northa neslyšel.
Kde je teď?
Nepochybně v Paříži. Často se přemisťuje.
Ale nebylo by těžké ho nalézt.
Tak proč to neuděláte?
Chcete to po nás?
Pobíhá tu a bodá do lidí.
- Do nikoho, na kom záleží. - Zatím.
Není nutné chytit úplně každou rybu.
Vy chcete…
Ať si jde po svých.
A my ho zatím budeme sledovat.
Třeba se vám to jednou bude hodit.
Nemůžu dopustit, aby Franklina zavraždili.
Tu hranici bychom jistě nepřekročili.
K tomuto rozhovoru nikdy nedošlo.
Celé ráno jsem se sám projížděl na koni.
Kávu, pane Lenoire?
Ne, děkuji, madam.
Bývám po ní podrážděný.
Proč vždycky přijde, když snídám?
Protože mu to dovolíš.
Co myslíš?
Opatrně, ať ho nakonec nepotřebuješ víc než on tebe.
Otázkou je, Vaše Veličenstvo, zda Francie může ustoupit se ctí,
aniž by příliš ztratila na důstojnosti.
Londýn navrhl, ať si každá strana ponechá území, jež bude s koncem bojů okupovat.
Byl o této nabídce příměří informován doktor Franklin?
V této věci jednám přímo s lordem Northem.
Připomínám hraběti Maurepasovi, že jsme se Americe zavázali zaručit nezávislost.
A také že nezávislá bude.
Aspoň ty kousky, co neztratili.
Kdy mě premiér hodlal informovat o svých rozhovorech s Londýnem?
Ministru zahraničí nejsem nijak povinován.
Jsem odpovědný Jeho Veličenstvu a Francii.
Nemůžeme dál úvěrovat válku, kterou nevyhráváme.
Francie už se projevila, sire.
Musíme se s nepřítelem dohodnout.
Podřídím se rozhodnutí Vašeho Veličenstva.
Ale…
Budu ten příkaz potřebovat písemně.
Řekl jste „písemně“?
Má-li Francie zanechat války, musí to být stvrzeno vaším podpisem, sire.
Nedělejte to.
Dlužím vám to.
Za co?
- Že jsem odporoval vašemu přání. - Vůči tomu plánu jsem námitky neměl.
Pouze vůči zbrklosti jeho provedení
a naverbování mého vnuka.
- Je to neomluvitelné. - Kde je?
Odešel ve Versailles. Už jsem ho neviděl.
Mám s tím chlapcem plány, markýzi. Chápete to?
Při vší úctě, doktore, neberu ho jako chlapce
a nejsem tím, kdo musí chápat.
Řekl byste, že vás král má rád?
Nenechal mě uškrtit.
Musíte s ním promluvit.
Lodě musí Angličany blokovat na moři a muži s nimi bojovat na pevnině.
Než bude pozdě.
Proč nepožádáte hraběte Vergennese?
Můj dobrý přítel pan Adams to poněkud ztížil.
Otevřeme novou frontu? Ano? Budeme bojovat jinak?
Máte vlohy k chápání války, pane.
Půjdu za ním,
přesvědčím ho…
Pověří mě velením.
Temple se vrátí. Uvidíte.
Já prchl před svým bratrem a už jsem se nevrátil.
Bylo mi 17.
A nebylo to dobře?
Podívej, co to stálo.
A konec v nedohlednu.
Co navrhuješ?
Hodit to na Vergennese.
Nakonec je to přece jeho bordel.
A my z toho vyjdeme čistí jako lilie.
Probereme to později, hm?
Rychle! Pan Maurepas.
- Dýchá? - Nevím jistě.
Zástava srdce?
Jste si jistý? Naprosto jistý?
Pokud neobživne, tak ano.
Je dočista mrtvý.
Nuže dobrá.
Tu příležitost nesmíme promarnit.
Mohu dovozovat, že teď budete u dvora prvním ministrem?
- Uzná-li král za vhodné. - Dovolte, abych vám blahopřál jako první.
My oba jsme byli osvobozeni od vměšování obtížných kolegů.
Obávám se, že absence pana Adamse možná nebude tak…
trvalá jako v případě hraběte Maurepase.
Tak tedy musíme konat bryskně.
Jestli jste mě sem pozval, abyste ode mě získal souhlas s příměřím,
pane první ministře, obávám se, že vás budu muset zklamat.
Jste pozoruhodně dobře informován.
Hádal jsem. Ale teď jste mi to potvrdil.
Příměří by učinilo přítrž válce a také výlohám.
Ale nezajistilo by naši nezávislost. A to je jediné, na čem záleží.
Vám.
Příští tažení musí být poslední. Poté vám již nebudu moci dále pomáhat.
A tahle pomoc by mohla dosahovat…
Dalších šesti milion livrů, eventuálně.
Dar.
Úvěr. Poslední úvěr.
Peníze samy o sobě cíle nedosáhnou.
Musím vás požádat o…
Řadové lodě, fregaty a, řekněme, 5 000 příslušníků pěchoty?
Také jste dobře informovaný.
I já jsem jen hádal.
Bez nich nezvítězíme.
O tom rozhoduje král.
Mohu doufat, že se za to přimluvíte?
Vždy jsem spoléhal na vaši laskavost.
Takže pan Adams je bič, ano? A vy jste cukr.
Jeane! Jean-Jeane!
Pane Jacquesi.
Zrovna jsem vybíral latríny.
No to mě vůbec neudivuje, ty starý dříči.
Neříkali, že přijedete. Dům není připravený.
Tím se netrap.
Přijeli jsme si prostě užívat venkova.
Dýchat čerstvý vzduch. Hledět do tváře počestným křesťanům…
A… Co tu máme za lubem?
Mrdat a zabíjet!
Neposlouchejte ho, hulváta.
Ticho, všichni!
Představuji vám slečnu Odette Caillot z Comédie-Italienne.
- Pane. - Pane! On není pán, je to Jean-Jean.
Chci tě s někým seznámit. Kde je Temple?
Temple!
- Hej! - Hej!
Temple!
Pojď! Pojď sem, Temple!
Víš, kdo před tebou stojí?
Mladý gentleman?
Američan. Víš, co to je?
Nějaký Turek?
Svobodný muž. Nemá žádného pána!
Svůj život, svůj osud má ve svých rukou!
Řekni něco americky. Dělej.
Dejte mi svobodu, nebo smrt.
Co říkáš?
Moc pěkné, nepochybně.
Dejte mi svobodu! Nebo smrt!
Svobodu, nebo smrt!
Mám ho hledat?
Proč? Jsi taky jeho sluha?
Jacquesi. Jacquesi!
Co chceš?
Lov brzy začne.
Já už si zalovil. Myslel jsem, že je to jelen, ale byla to číča.
Mňau.
Přátelé drží tajemství, ano?
Hyjé!
Prr! Prr!
Prr!
Dýku!
Tumáte, pane.
Zhosti se toho.
Přímo do srdce!
Ty to nechápeš. Ten jelen chce, abys ho zabil.
- Nevypadalo to tak. - To máš jako s ženskou.
Musíš ji uhnat. Jinak to nemá cenu.
A pak bodec!
Viď, zlato?
U tebe spíš malíček.
Dámy a pánové,
jste ta nejžalostnější banda bídáků a běhen,
co jsem kdy měl tu smůlu poznat.
Všichni se mi hnusíte a nepřeju vám nic než pořádnou porci kapavky.
Taky tě nesnášíme!
Protože nikoho z vás nemůžu vystát,
někdo mě hned teď musí pobavit!
Písničku!
- Písničku! - Africká princezna!
Ať zazpívá ona!
Ona není Afričanka, vy ubohý hulibrci!
Je to klenot Comédie-Italienne.
A jestli ji chcete slyšet zpívat, musíte poprosit.
- Že ano? - Přestaň.
To je jen sranda, miláčku.
Chci slyšet, jak prosíte.
Ebenová bohyně…
Ó, tmavá Venuše…
Úžasná temná Amazonko…
- Dobuď nás! - Dobuď nás!
Vidíš? Zbožňují tě.
Tak jako já.
Když se mi můj milenec dvoří,
prahne, vzdychá, štká.
A celé dny mi líčí
všechny své hluboké starosti.
Ach, kdyby tak trávil čas jinak,
byla bych radostnější dívkou.
Z této lásky plné chladu…
Ale my jsme na venkově.
Jedno se o ženách musíte naučit…
„Je to nebezpečné zrcadlo…“
Nemůžete jet v noci do Paříže.
Lepší než zůstat tady.
Zabijí vás.
Další gentleman, co mi chce pomoct.
Nejsem gentleman.
Tak co tedy jsi?
Co tu vůbec děláš?
Já nevím. Já…
- Utíkám z domova. - Nerozumím. Co je to „domov"?
To, kam člověk patří.
Alors, kde máš domov?
Ve skutečnosti nikde.
Máš ho za přítele?
On přátele nemá.
Jen lidi, které si podmaňuje, obírá o peníze nebo pro potěšení ponižuje.
A když už z tebe nemůže vyždímat víc nebo už ho zkrátka nudíš…
Ani po tobě nevzdechne.
Tak proč s ním jste?
Proč asi?
Dává vám šperky? Koupené za otcovy peníze?
A co můžeš nabídnout ty?
Titul? Majetek? Diamantový náramek?
Čím mě ohromíš?
Ničím. Já nemám nic.
Dal jsem mu pěstí.
Kvůli čemu?
Takhle by s vámi nikdo jednat neměl.
Odette, můj poklade, vrať se na večírek!
Tak dobrá.
Co? Co?
Říkám „tak dobrá“.
Odette. Odette!
- Slečno Odette. Přísahám, že… - Nech těch řečí.
Promiňte.
Jean-Jeane.
Pane?
- Kde jsou všichni? - Pryč.
- Cože? - Odjeli. Před několika hodinami.
Lord Sráč a jeho kumpáni.
Jak se dostanu zpátky?
Prr. Prr!
Do Paříže?
- Ale, ale. - Kdopak se ukázal.
- My mysleli, že už nás nemáš rád. - To je pasé.
Proč tak páchneš?
Kde je Gilbert? Co se děje?
Ty to nevíš?
Ať žije Amerika!
Za čtrnáct dní vyplujeme do Virginie.
Už vážně. Se 7 000 muži a souhlasem krále.
Ač dal velení Rochambeauovi.
- Je zkušenější v boji. - Jak jsme šlechetní.
Práce budeme mít ažaž.
Pamatuješ, jak s ním bývala sranda?
A ty, příteli.
Co má být se mnou?
Udobříš se s dědečkem a pojedeš s námi?
Naše čtyřka. Společně.
Užijeme si to.
- Cos říkal? - Seženu ti pověření.
Udobřit se s dědečkem?
Tak co? Na staré časy?
Jak víš, co si o mně myslí?
- Já… s ním mluvil. - A… mluvili jste o mně?
Myslíš, že víš, co bych já měl dělat?
- Já jen chtěl… - Jakým právem?
Protože si tě Washington oblíbil? Ale vojsko ti nedají, viď? Proč asi?
- Pozor… - Nebo co?
Hodně mluvíš, ale nikdy nic neuděláš.
- Tak teď udělám. - Pojď!
Hej! Hej!
Co se s tebou děje?
Se mnou? Já neutíkám do války, se kterou nemám nic společného!
Zůstanu tady. Někoho jsem si tu našel!
Jste banda idiotů.
Co děláš?
Rovnám ti papíry.
To nemusíš.
Už jsem začal.
Měl jsem poměrně dost portského.
To ti neprospívá.
Zmírňuje to dnu.
Zhoršuje ji to.
Něco mě zabít musí. Tak proč ne tohle?
Zamýšlíš tu dnes spočinout?
Potřebovaly by přepsat načisto.
Ale počká to do rána.
Udělám to hned.
Dvě… Dvě kopie?
Přesně tak.
Jednu anglicky.
A jednu francouzsky.
Překlad titulků: Jiří Sailer