Volt családja?
Flaskája volt,
és egy kis kunyhója a Notre-Dame híd alatt.
Én állom a temetést.
Ami több, mint amennyit elvárhatna.
Miért küldött maga helyett dublőrt, doktor?
Figyelmeztettek, hogy veszélyben lehetek.
- Kicsoda? - Valaki az ön szervezetéből.
Okvetlenül árulja el a nevét, hogy dicséretben részesíthessem!
Meggyőződésem, hogy szeretné megőrizni névtelenségét.
Valódi lelki társam.
A kocsis.
Hogyan?
Ő bizonyára látott valamit.
Egyetlenegyszer állt meg, legalábbis ezt állítja, Passy kapujánál.
És a vámtiszt?
Gyanakszik valamire?
Nos, én nem vagyok rendőr. Én…
Nincs sehol.
De ennek a gyökeréig ásunk. Azt megígérem.
Nem sokan nézhetik meg a saját holttestüket.
Még kevesebben vágynak rá.
Érdekes embertípus, nem?
Talán beleírom valamibe.
Hacsak ő nem tesz be előbb valamibe.
Monsieur, kaphatnánk egy percet a honfitársammal?
Megnézem, melyik ismerősöm halt még meg.
Ez az én művem.
Te gyilkoltad meg?
Akár meg is tehettem volna.
A megtévesztést én akartam.
De én erőltettem.
Amelyért csak hálás lehetek, ahogy az irántam tanúsított törődésedért is.
Tudod, kiben nem bízom?
Lenoirban.
Nos, de ő figyelmeztetett.
Van jobb módja annak, hogy elfedje valódi szándékát?
Az udvarból gyanakszol valakire?
Nos, talán a britek alkalmazásában áll,
vagy talán valaki hozzám közel álló. Aki a bukásomat akarja látni.
Mr…
Adams?
Te mit gondolsz?
Nos, nem tudom elképzelni, hogy ilyen barbárságra vetemedne.
Ami megingathatatlanabbá tenné a tervét.
Tartsd nyitva a füled!
Te vagy az egyetlen, akiben megbízhatok.
HÁBORÚ KÖZELEG
NYILATKOZAT
STACY SCHIFF „A GREAT IMPROVISATION” CÍMŰ KÖNYVE NYOMÁN
Gyá! Gyá!
Gyá!
Temple!
Marie-Joseph-Paul-Yves-Roch-Gilbert du Motier?
Megtaláltátok.
Valaki beszélni akar önnel.
Pontosan miféle marhák önök?
- Tehát több fajtájuk van? - Nem magához beszélek, uram!
Maga számomra nem létezik.
És maga!
Az volt a homályos benyomásom, hogy magának van némi sütnivalója.
Mi az ördög vette rá, hogy csatlakozzon ehhez az esztelen szökéshez?
- Nos, én… - Nem érdekel!
Viszont maga!
Reméltem, hogy a csatatéren tapasztaltak
megfékezik az idiotizmusra való természetes hajlamát.
Nyilvánvalóan tévedtem.
Gróf úr, azt tanácsolom, hogy ne feledje,
hogy a szárazföldi hadsereg egyik tábornokához szól.
A bosszúsághoz szólok, amely az előszobámat mérgezte hónapokig.
És most az jár a fejében, hogy megszállja Angliát
mindenféle részeges félkegyelművel, akiket a Le Havre-i dokkban talál!
Vercingetorix kevesebbel is legyőzte Rómát.
Mit mondott?
Azt mondtam, működhetett volna, ha hagyja, hogy megtegyük.
Emlékszem a fiúra, aki nem is oly régen nálam járt.
Szerényen viselkedett,
és elismerem, megnyerő volt a naivitása.
Tudja, mit látok most?
Egy férfit.
Nem.
Egy sokadik felfuvalkodott bolondot selyemben parádézni,
ahogy önnön tükörképében gyönyörködik.
Most már franciának nevezheti magát.
Vercingetorix. Ő hős volt.
Természetesen megfojtották.
Neked ez csupán játék, igaz?
Barátaim,
találunk másik módot, hogy folytassuk a…
Mi ütött belé?
Legalább nem küldtek börtönbe.
De ez egyszerűen őrület.
Orvgyilkosok a kapuknál. Halottak a hullaházban.
Az embert egyből megtámadják, ahogy kiteszi a lábát.
Persze csak önre gondolok.
Engem inkább az unokám megtalálása foglalkoztat.
Jacques-kal van. A szolgálók látták őket az úton.
Miért nem fogta meg őket?
Ne hagyjam szárnyalni a madarakat?
No, de vajon hova mehettek?
Oda, ahol a legnagyobb szégyent hozza a szülei fejére.
Elveszítem a reményt, doktor.
Már nem kap apanázst, mégsem tudom megregulázni.
Attól tartok, én is mondhatnám ugyanezt.
Barátom…
Vonakodva teszem fel most ezt a kérdést, de…
A kifizetései.
Az egyik ember mindig tartozik a másiknak. Ilyen a világ.
És így meg kell kérdeznem, hogy mikor számíthatok…
A kongresszus azt ígérte, hogy iparkodik vele hamar foglalkozni.
Igen, de…
valóban meg is teszi?
Dr. Franklin!
Nem mondogathatom a nejemnek…
Tudom, hogy bent van!
Ennek az asszonynak mindig jó szimata volt a pénzhez. Szóval…
Jöjjön már be!
Hát életben van.
Sajnálom, ha csalódást okoztam.
Ne legyen nevetséges!
Már csak az hiányozna, hogy szentté váljék, bármily valószínűtlenül is cseng.
Mit óhajt, uram?
Kidobnak a saját házamból.
Mit mondott?
Valamit a virágágyásokról.
- Nem akad jobb dolga a kertészkedésnél? - A tárgyra, Mr. Adams!
- Nem. - Hogy mondta?
Nem, nem fogok szerződésről tárgyalni Londonnal.
Nem, ez nem kérés. Ezek a kongresszus közvetlen utasításai nekem.
Kijelentve, hogy: „Nem tesz lépéseket semmilyen következmény felé anélkül,
hogy konzultálna Lajos király minisztereivel.”
Haladéktalanul értesítem Vergennes grófot, és meg is vagyunk.
- Erősen ajánlom, hogy ne tegye! - Van egy meglepetés.
Miszerint is?
Ennyire hihetetlennek találja,
hogy kedvező feltételeket érhetek el az ön varázsvillámhárító-lengetése nélkül?
Ellenkezőleg,
szentül hiszem, hogy ezzel sikerülne egyenesen az ellenségünk kezére játszania.
Ez aljas volt, még öntől is.
Nem fogok lemondani a franciák bizalmáról és barátságáról,
- amit mutatnak… - Megint ez a badarság.
- …egy kapóra jött hátba szúrásért! - A téveszméi…
Minden ígéretüket betartották!
Minden ajtót megnyitnak!
Ez és egy szamár fogja a bostoni vérmezőre juttatni!
A gyerekei.
Mi van velük?
Aggódik a sorsuk miatt?
Kételkedem a jellemük erejében.
Imádkozom, hogy ne hagyják el irgalmas Istenünkbe vetett hitüket.
Értük dobog a szívem.
A maga helyében én azt elégetném.
Semmi jó nem származhat belőle.
Vigye az erszényemet! Nem akarok bajt. Kérem!
Ilyen gyors lesz az egész.
Hogy merészel?
Azt hittem, ő van a kocsiban. Mindkettőnket rászedett.
Igen. Nos, csak egyikünk fogta a kést.
Én teljesítettem a részem. Ne engem okoljon a baklövésért!
Mit hallott?
- A vámtisztet keresik. - Igen, de nem fogják megtalálni.
Van erre jobb módszer is.
Folyton ezt hajtogatja, ő mégis itt van még.
- Nézze, csak még egy kis idő kell! - Az nekem nincs. Ahogy önnek sincs.
Adams Franklin távozását akarja.
A kongresszus mögötte áll.
Az öreg nem fogja tudni megakadályozni.
Hadd tépjék szét egymást, amiből végül Anglia húz hasznot úgy,
hogy menet közben nem esik több szerencsétlenség!
Nézze, jobb, mint a lebukás, nem?
Lehet, hogy rábaszok.
Talán ön is.
Mert ha én igen, magammal rántom.
Na még egyszer! Három kupa és egy gesztenye.
Találjátok meg a gesztenyét, és a pénzetek dupláját nyeritek!
Ott van.
Vesztett.
Adj egy kis pénzt!
Nincs egy árva soum se.
Üres zsebbel fogod legyőzni Angliát.
Nem engem penderített ki az apám.
Nem, te az vagy, aki kibaszott magával, és most fél hazamenni.
Az nem az otthonom. Ott csak a nagyapám…
Szipolyozza a szüleimet.
Az ördögbe, kiszaladt a számon az igazság!
Mi a szarért kéne, hogy érdekeljen?
Ó, megjött a nagyfiú hangja!
Nekem tartogattad? Micsoda barát vagy!
Hát, már mindketten királyok vagyunk.
Viszlát!
Elárulok egy titkot. Azt mondta, aranyos vagy.
- Kicsoda? - Tudod te azt.
Kopj már le!
De ő nem az a fajta lány, akihez csak úgy bekopoghatsz.
Nem tudhatod, ki van a túloldalon.
Legalább nem te leszel az.
Figyelj! Nagyon elcseszted, és erről csakis te tehetsz.
Tudom, milyen ez.
Átmehetünk St. Rochba, keresünk egy papot…
vagy teheted azt, amit bármelyik úriember a helyzetedben.
Mi lenne az?
Gyerünk, te kis tacskó! Vidékre megyünk!
„…hivatalosan és formálisan kijelenti az Egyesült Államok azon szándékát, hogy…
hivatalosan és formálisan kijelenti…”
Monsieur Adams!
…hivatalosan és formálisan…
Elnézést!
…kijelenti azon szándékát…
az Egyesült… az Egyesült Államok…
Megkérhetem, hogy beszéljen angolul?
Egy árva szót sem értek abból, amit mond.
Az utasításaimnak megfelelően
figyelmébe ajánlom, Charles Gravier külügyminiszter, Vergennes grófja…
Ez a nevem.
…hogy az Amerikai Egyesült Államok felhatalmazta a braintree-i John Adamst,
azaz jómagamat, hogy a békéről tárgyaljon Nagy-Britanniával.
Micsoda?
Az Egyesült Államok felhatalmazta…
Hallani hallottam.
Be akarja jelenteni az ellenségének, hogy hajlandó megadni magát?
A békejavaslatok előfeltétel nélküli elfogadását.
És azt szeretné, ha jóváhagynám ezt a figyelemre méltó hadicselt.
Az a kongresszus kérése felém…
Ezen iroda egy évig hallgatta, hogy dr. Franklin azt hajtogatja,
hogy semmiféle tárgyalás nem kezdődhet el a függetlenségük garanciája nélkül.
Dr. Franklin nem felhatalmazott végrehajtója ezen utasításoknak.
Az ön jogosultsága felülírja az övét?
Az utasításokat a kongressz…
Azt várja tőlünk…
hogy mi kívánjunk minden jót, míg önök elsétálnak úgy,
hogy semmit nem adnak az erőfeszítéseinkért?
Az erőfeszítéseikért, uram?
Egy gyerek is látja, mi a céljuk.
Kivéreztetni Nagy-Britanniát,
kézben tartani az amerikai hatalmat, hogy a franciák nyerjék
ezt a kis nemzetek játékát.
„Amerikai hatalom.”
„Amerikai hatalom!” Mi az?
A kasszánk kiürítésére szolgáló hatalom?
Ami valahogy még így is egyre csak veszít
és minden lépésnél panaszkodik?
Az ön bőkezű ajándéka pár rosszul vezetett hajóval, semmirekellő hadsereggel…
Micsoda kivételes tehetsége van más szemében a szálkát is megtalálni,
míg a magáéban a gerendát se!
Telepítsék a hadihajóikat a part mellé!
- Zárják el az ellenséget! - És íme, a taktika mestere!
A változáshoz meg kell törni a tengerek fölötti uralmát.
Itt kell ülnöm és hallgatni egy üresfejű vidéki bugris kioktatását…
Értettem, amit mondott.
Nyissa ki a fülét, uram!
Én nem vagyok olyan mézesmázos hízelgő, akit megszédít az ön dölyfös finomkodása,
mint az, akit mondhatnék.
Én azért jöttem, hogy kemény fába vágjam a fejszémet, és betartom a feltételeiket.
És ha ön nem tiszteli őket,
akkor bármelyik részében a számunkra legelőnyösebb megoldást keresve…
Figyel rám?
Monsieur Adams!
Kérhetek valamit?
Mit?
Lenne olyan jó, és elhagyná az irodámat most rögtön úgy,
hogy semmiféle szín alatt nem jön vissza?
Soha többet nem kívánok beszélni önnel.
Gondolom, igazán elégedett magával.
Figyelmeztettem.
Azt hiszi, vak vagyok és nem látom a csapdáit és ravaszkodásait?
Azt tanácsolta, hogy csak azt ne tegyem…
Jó napot, hölgyem!
Amit a legjobban szeretne, ha tennék.
Ha ennyire átlátszónak talál, miért tette meg mégis?
- Hogy bebizonyítsam, téved! - Az igazamat bizonyította.
Nos, legalább elmondtam a véleményem.
Ez a szokása garantáltan kellemetlenné teszi magát.
Természetesen. Az ön nagy életcélja.
Mások kedvében járni, amivel nem szolgál mást,
csak a saját vágyainak kielégítését.
Történetesen ezt jobbnak tartom, mint hogy pusztulást vigyek mindenhova, ahová lépek.
Nos, immár nem kell, hogy fájjon miattam a feje.
Jelesül én ki fogom fizetni a szállásomat.
A szeretőire és az elvetemült unokájára hagyom,
legyen bárhol.
Megtekintettem a színházi előadását, asszonyom.
A szemnek megnyerő volt, de… a lélek számára nem építő.
Milyen furcsa kis ember!
Talán igaza van, hogy túl sokáig maradtam ahhoz képest, amennyi jót tettem.
Úgy fest, hogy a kongresszus így gondolja.
Megmondom, én mit gondolok. Még nem maradt elég sokáig.
„Tehát ha hinne nekem, kedvesem,
amíg az ifjúsága virágzik.
Legzöldebb frissességében,
merítsen, merítsen az ifjúságából!
Mielőtt elhalványítja szépségét. Ahogy elhervadt e virág is.”
Ez igazán lehangoló volt.
Madame?
Próbál rávenni egy lányt, hogy hemperegjen vele a szénában, mielőtt el nem csúnyul.
Ronsard az élet mulandó mivoltával foglalkozik.
- A reggel virágzó rózsa… - Ne áltassa magát, Cabanis!
Az egész a lábak széttárásáról szól.
Madame, ön örömét leli a váratlanban.
Felhők, kerubok, sebesült unikornisok,
kis verebek a marka fogságában.
Egy férfi bármit képes mondani egy nőnek, hogy hanyatt fektesse. Nem gondolja?
Szerintem…
Amikor csak annyit kell tennie, hogy őszinte.
Nem mintha a gondolat sosem fordult volna meg a nő fejében.
Madame, önnek ellenére van a költészet?
Soha nem hallottam macskát versikét mondani. Még sincs gondja a szaporodással.
Nem igaz, Aza?
Talán ideje visszavonulnom ma estére.
Igen, nem kell udvariaskodnia.
Felébresszem az abbét?
Hagyja csak! Sosem tudhatjuk, mikor lehet szükségünk papra.
Azt hittem, soha nem fog elmenni.
Maga engedi itt lakni.
Lehet, hogy egy napon lesz belőle valaki, de valószínűleg nem.
Addig is mulatságos kínozni.
Ahogy engem is?
Mit tettem azonkívül, hogy etettem és hízelegtem önnek?
Olykor megsimogatta az arcomat.
És hova jutottunk vele?
Ehhez az asztalhoz, ahol az abbé szunyókál mellettünk,
és az idő lassan éjfélre jár.
Ami elég késő egy öregembernek.
Talán össze kellene bújnom az abbéval.
Az lenne csak a botrányok melegágya.
Ön valami mást forgat a fejében?
Nem tudom, mire gondol.
Elvégre nagyon rosszul beszél franciául.
Hát…
Én visszavonulok a szobámba. Azt elképzelni sem tudom, ön mihez kezd.
Jó éjt!
Az ördögbe! Pokoli teremtmények!
Vagy jöjjön be, vagy csukja be az ajtót!
És ne kínozza folyton a macskákat!
Végig ott fog ácsorogni?
Nos?
Mindig ilyen lassan vetkőzik?
Talán siet valahová?
Eddig tartott a türelmem.
Közölnöm kell:
pikkelyes pörsenések gyötörnek,
a lábamat köszvény kínozza,
és hólyagkővel küszködöm.
Tudja, hogy bűvöljön el egy hölgyet.
Jöjjön, maga fesletlen rózsabimbó!
Madame? Madame Brillon?
Elnézést!
Csak annyit mondtam, madame, hogy biztosra veszem, hogy a lánya óhatatlanul is gondol
tisztelt anyja kifinomult természetére.
Uram, talán négyszemközt megbeszélhetnénk, milyen konkrét megállapodásokat…
Előttem is elmondhatja a feltételeit, ezredes.
Bankemberek vagyunk.
A legcsekélyebb dolgunk sincs az udvarral.
Földbirtokunk van a városon belül és kívül,
amiből komoly nyereségre számítunk.
A családja nem előkelő.
Úgy vélem, ezt a csorbát kiköszörültük. Arannyal.
Háromszáz arpen Burgundiában. A hozománya.
Egy malom Orléans-ban. A bevétel hat birtok után a La Manche-nál.
És a kincstári pozícióm.
Egy pontos összegzés lenne a legmegfelelőbb.
Azért jött, hogy nevet vásároljon, uram.
Szerintem a mérleg két serpenyője egyensúlyban van.
Hívd ide!
Mama! Papa!
Leányom!
Bemutatom Paris d’Illins ezredest.
Az a leghőbb vágya, hogy játszani halljon.
Valószínűleg Southamptonból hajózott be és Le Havre-ban szállt le.
Egy rakodómunkást megöltek az idő tájt.
Akkor miért nem csípte fülön?
Nincs bizonyíték. Nincs tanú.
Nem rémlik, hogy ez korábban akadályozta volna önt.
Talán az ecset választja meg a festőjét?
Ez az alak megpróbálta megölni Franklint, vagy sem?
Valószínűleg igen.
Megemlíteném egy bizonyos Mr. Williams dr. Franklinnél tett látogatásait is…
aki azt állítja, hogy a brit miniszterelnököt képviseli.
Bár Lord North irodájában egyetlen kémünk sem hallott róla.
Hol van most?
Kétségtelenül Párizsban. Gyakran utazik.
De nem lenne olyan nehéz megtalálni.
Akkor miért nem teszik meg?
Óhajtja, hogy megtegyük?
Szabadon járkál, és embereket késel.
- Senki számottevőt. - Egyelőre.
Nem minden halat kell kifogni.
Azt akarja…
Hagyjuk, hadd csinálja a dolgait!
Közben szemmel tartjuk.
Egy ponton hasznosnak találhatja még.
Dr. Franklint nem ölethetem meg.
Ezt határozottan kiköthetnénk.
Ez a beszélgetés soha nem történt meg.
Egész reggel egymagamban lovagoltam.
Kávét, Monsieur Lenoir?
Nem, köszönöm, madame.
Izgatottá tesz.
Miért mindig akkor jön, amikor reggelizek?
Mert hagyja neki.
Ön mit gondol?
Vigyázzon, hogy ne legyen nagyobb szüksége rá, mint neki önre!
A kérdés az, felség, hogy Franciaország mit adhat meg tiszteletből anélkül,
hogy túl sokat veszítene a méltóságából.
London azt javasolja, hogy mindkét oldal tartsa meg az általa elfoglalt területet
az összecsapások végeztével.
Tájékoztatták dr. Franklint erről a fegyverszünetről?
Közvetlenül foglalkozom az üggyel én és Lord North.
Maurepas gróf, ne feledje, a szerződésben garantáltuk Amerika függetlenségét!
És független is lesz.
Legalábbis az el nem vesztett helyeken.
Mikor akart a miniszterelnök értesíteni a Londonnal folytatott megbeszélésekrõl?
Nincsenek kötelességeim a külügyminiszter felé.
Őfelsége és Franciaország felé tartozom elszámolással.
Nem lehetnek kint levő kölcsöneink egy vesztésre álló háborúban.
Megmutattuk az erőnket, felség.
Ki kell egyeznünk az ellenséggel.
Engedelmeskedem, bármi is őfelsége döntése.
Azonban…
Írásbeli utasításra lesz szükségem.
Azt mondta: „írásbeli”?
Ha Franciaország kilép a háborúból, azt az ön aláírásával kell tennie, felség.
Ezt ne csinálja!
Tartozom vele önnek.
Miért?
Mert az óhaja ellenére tesz.
Nem volt kifogásom a terv ellen.
Csak a kivitelezés elhamarkodottsága…
és az unokám beszervezése ellen.
- Nincs mentségem. - Hol van?
Versailles-ban hagyott. Azóta nem láttam.
Terveim vannak azzal a fiúval, márki. Megérti ezt?
Tisztelettel, doktor, én nem tartom fiúnak,
és nem nekem kell megértenem.
Mondhatjuk, hogy a király kedveli önt?
Nem lógattatott fel.
Beszélnie kell vele.
Hajóknak kell elzárniuk az angolokat a vízen, csatázni ellenük a szárazon,
amíg nem késő.
Miért nem Vergennes grófot kéri erre?
Jó barátom, Mr. Adams megnehezítette ezt számomra.
Új frontot nyitunk?
Igen? Másképpen harcolunk?
Úgy ismeri a terepet, mint a tenyerét, uram.
Felkeresem…
meggyőzöm…
Ő kiadja nekem a parancsot.
Bien sûr. Temple vissza fog jönni. Meglátja.
Én megszöktem a bátyámtól, és sosem mentem vissza.
Tizenhét éves voltam.
Nem így volt a legjobb?
Nézze csak, mennyibe került eddig, Maurepas!
És még nincs vége.
Ön hogy rendezné el?
Kenje Vergennes-re!
Elvégre az ő piszka, nem?
És mi makulátlanul kerülünk ki belőle.
Később megbeszéljük, hm?
Gyorsan! Monsieur Maurepas az.
- Lélegzik? - Nem tudom biztosan.
Feladta a szíve?
Biztos benne? Teljesen biztos?
Hacsak nem támad fel, igen.
Meglehetősen halott.
Akkor hát…
Ezt a lehetőséget nem hagyhatjuk ki!
Feltételezem, hogy így most ön lesz az udvar miniszterelnöke.
Ha őfelsége is jónak látja.
Hadd legyek az első, aki gratulál!
Mindketten megszabadultunk a kotnyeleskedő munkatársak gondjától.
Nos, attól tartok, hogy Mr. Adams távolléte nem olyan
végleges, mint Maurepas grófé.
Akkor haladéktalanul intézkednünk kell.
Ha azért hívott ide, hogy elfogadjam a fegyverszünetet,
miniszterelnök úr, úgy attól tartok, csalódást kell okoznom.
Ön rendkívül tájékozott.
Csak találgattam. De akkor most elárulta.
A fegyverszünet véget vetne a háborúnak és a kiadásoknak.
De ez nem biztosítaná a függetlenségünket, és csak ez számít.
Önnek.
A következő kampánynak az utolsónak kell lennie. Utána nem tudok segíteni.
És ez… ez a segítség lehet…
Újabb hatmillió livre, talán.
Ajándék.
Kölcsön. A legutolsó kölcsön.
A pénz önmagában nem vezet el a célhoz.
Muszáj kérnem…
Tengeri hajókat, fregattokat, és, mondjuk, 5000 gyalogost?
Maga is igen jól tájékozott.
Én is csak találgattam.
Ezek nélkül nem győzhetünk.
Ez a királyon múlik majd.
Remélhetem, hogy tető alá hozza az ügyet?
Mindig is az ön kegyeire hagyatkoztam.
Mr. Adams az ököl, igaz? És maga a kesztyű.
Jean! Jean-Jean!
Monsieur Jacques!
Épp az éjjeliedényeket ürítettem.
Még szép, te vén csataló!
Senki nem szólt, hogy jön. Nincs kész a ház.
Ne aggódj miatta, Jean-Jean!
A vidék egyszerű örömeiért jöttünk.
Friss levegőt szívni. Őszinte keresztények szemébe nézni…
És… Miért jöttünk még?
Baszni és vadászni!
Ne is figyeljen rá! Faragatlan tuskó.
Mindenki fogja be a pofáját!
Bemutatom Odette Caillot kisasszonyt a Comédie-Italienne-től.
- Uram! - „Uram! Uram!” Ő nem úr, ő Jean-Jean.
Bemutatnék valakit. Hol van Temple?
Temple!
- Hé! - Hé!
Temple!
Gyere! Gyere ide, Temple!
Jean-Jean, tudod, mit látsz itt?
Egy fiatal úriembert?
Egy amerikait. Tudod, mi az?
Valami türk?
Egy szabad ember. Neki senki nem az ura!
Maga rendelkezik az élete, a sorsa fölött!
Mondj valami amerikait! Rajta!
Adjatok szabadságot, vagy jöjjön a halál!
Na, mit gondolsz?
Nagyon jó, gondolom.
Adjatok szabadságot! Vagy jöjjön a halál!
Szabadság vagy halál!
Megkeressem?
Miért? Te is a szolgálója vagy?
Jacques! Jacques!
Mit akarsz?
Kezdődik a vadászat.
Én már elejtettem valamit. Azt hittem, vad, de kiderült, hogy cica.
Miáú!
A barátok megőrzik egymás titkait, igaz?
Gyá!
Hó! Hó! Hó!
Hó!
A tőrömet!
Parancsoljon, uram!
Tiéd a megtiszteltetés.
A szívébe!
Nem érted. A szarvas akarja, hogy megöld.
Nem épp úgy nézett ki.
A nőkkel is így van.
Le kell őket vadászni. Különben fabatkát sem ér.
Aztán mehet a lándzsa!
Igaz, édesem?
Esetedben inkább kisbicska.
Hölgyeim és uraim,
ti vagytok a tuskók és szajhák legszánalmasabb csapata,
amivel volt szerencsétlenségem találkozni.
Utállak mindőtöket, és szívből kívánok nektek egy kiadós kankót.
Mi is utálunk téged!
Mivel látni sem bírom egyikőtöket sem,
így valakinek azonnal muszáj szórakoztatnia!
Egy dalt!
- Egy dalt! - Az afrikai hercegnőt!
Énekeljen az afrikai!
A hölgy nem afrikai, ti nyomorult faszszopók!
Ő a Comédie-Italienne ékköve.
És ha hallani akarjátok, akkor könyörögni kell érte.
- Igaz? - Elég.
Csak mulatunk, angyalom.
Halljuk, hogy könyörögtök!
Ébenfekete istennő…
Ó, fekete Vénusz…
Nagyságos cobolyamazon…
- Igázz le minket! - Igázz le minket!
Látod? Rajonganak érted.
Csak úgy, ahogy én.
Amikor a szeretőm udvarol
Sajog a szíve, sóhajt, könnyezik
És álló nap egyre csak sorolja
Hogy milyen sűrű sok a gondja
Ó, ha végre máshogy tesz
Engem a boldogság majd’ szétvet
Valami mód nekem is kijár, hogy…
Dehát vidéken vagyunk!
Az, amit meg kell tanulni a nőkről…
„Hogy a tükör veszedelmes”…
Nem lovagolhat vissza Párizsba az éjszaka közepén.
Jobban teszi, ha itt marad.
A végén még megöleti magát.
Van egy úriember, aki segíteni akar nekem.
Nem vagyok úriember.
Akkor micsoda?
Mit keres itt egyáltalán?
Nem tudom. Én…
Megszököm otthonról, gondolom.
Mi az „otthon”?
Ahová tartozunk.
Alors, akkor hol van az otthona?
Igazából sehol.
Maga a barátjának tartja?
Neki nincsenek barátai.
Olyanok vannak, akiket elbűvöl, akiktől pénzt kölcsönöz,
vagy akiket élvezettel megaláz.
És amikor már semmit nem tud kifacsarni a másikból, vagy csupán unatkozik…
Akkor az illető létezését is feledi.
Akkor miért van vele?
Mit gondol?
Ékszereket ad, amiket az apja pénzén vesz?
És maga mit adhat? Hm?
Rangot? Birtokot? Gyémánt karkötőt?
Maga mivel kápráztat el?
Semmivel. Nincs semmim.
Behúztam Jacques-nak.
Miért?
Mert senki nem bánhat így önnel.
Odette, kincsem, gyere vissza a mulatságba!
Rendben.
Mi? Mi?
Azt mondtam: „Rendben.”
Odette! Odette!
- Mademoiselle Odette! Ígérem… - Hallgasson!
Elnézést!
Jean-Jean!
Uram!
- Hol vannak? - Mind elmentek.
- Mi? - Elmentek. Órákkal ezelőtt.
A Szarházi úrfi és a cimborái.
Hogy jutok vissza?
Hóha! Hó!
Párizsba?
- Nicsak! Nicsak! Nicsak! - Nézzenek oda, ki van itt!
Azt hittük, már nem szeretsz minket.
Hagyjuk ezt az egészet!
Miért van rohadtkrumpli-szagod?
Hol van Gilbert? Mi történik?
Te nem tudod?
Éljen Amerika!
Két hét múlva indulunk Virginiába.
Most tényleg. A király beleegyezésével és 7000 emberrel.
Még akkor is, ha ő adta a parancsot Rochambeau-nak.
- Ő a tapasztaltabb harcos. - Hát nem vagyunk nemesek?
Épp elég dolgunk lesz.
Emlékszel, milyen szórakoztató volt?
És te, barátom!
Mi van velem?
Kibékülsz nagyapáddal és csatlakozol hozzánk?
Mind a négyünkhöz. Együtt.
Pokoli jó mulatság lesz.
- Mit mondtál? - Szerzek neked megbízatást.
Béküljek ki nagyapámmal?
Mit tegyünk? A régi idők emlékére?
Honnan tudod, mit gondol rólam a nagyapám?
- Én… Beszéltem vele. - És… Rólam beszélgettetek?
Azt hiszed, tudod, hogy nekem mit kéne tennem?
- Barátom, csak szerettem volna… - Mégis milyen jogon?
Mert Washington ölebe lettél?
De hadsereget nem kapsz, ugye?
Szerinted miért nem?
- Vigyázz… - Vagy mi lesz?
Folyton csak a szád jár, de sosem csinálsz semmit.
- Majd most csinálok. - Menjünk!
Hé! Hé! Hé!
Mi ütött beléd?
Belém? Nem én rohanok valami háborúba, amihez semmi közöm!
Itt maradok. Találtam itt valakit!
Mind idióták vagytok!
Mit csinálsz?
Rendbe szedem a papírjaidat.
Arra semmi szükség.
Már belefogtam.
Meglehetősen sok portóit ittam.
Nem tesz jót neked.
Enyhíti a köszvényt.
Rosszabb lesz tőle.
Valami meg fog ölni. Miért ne legyen ez?
Itt szándékozol aludni ma este?
Ezekre ráférne egy tisztességes átírás.
Egyébként meg ráér holnap reggelig.
Megcsinálom most.
Két… Két példányban?
Pontosan.
Egy angolul.
És egy franciául.
A feliratot fordította: Binder Natália