Jis turėjo artimųjų?
Jis turėjo butelaitį
ir lūšnelę po Dievo Motinos tiltu.
Apmokėsiu laidotuves.
Tai daugiau, nei jis galėtų tikėtis.
Kodėl vietoj savęs pasiuntėte antrininką, daktare?
Buvau perspėtas, kad man gali grėsti pavojus.
- Kas perspėjo? - Žmogus iš jūsų organizacijos.
Pasakykite jo vardą, kad galėčiau pagirti.
Manau, jis nori išlikti anonimu.
Mano sukirpimo žmogus.
Vežikas.
Atsiprašau?
Jis tikrai kažką matė.
Jis sustojo tik vieną kartą, bent jau taip sako, prie Pasi užkardos.
O muitininkas?
Turite įtarimų?
Aš ne policininkas. Aš…
Jis išgaravo.
Bet mes prisikasime iki kaltininko. Duodu jums žodį.
Nedaugelis gali apžiūrėti savo pačių lavoną.
Dar mažiau kas nori.
Įdomus tipas, tiesa?
Gal kur nors jį įtrauksiu.
Nebent jis mane įtrauks pirmas.
Pone, gal leistumėt man minutėlę šnektelėti su tėvynainiu?
Pažiūrėsiu, kuris dar mano pažįstamas mirė.
Tai mano darbas.
Ar tu nužudei šį vyrą?
Galima ir taip pasakyti.
Apgaulę sugalvojau aš.
Bet mano paragintas.
Už tai galiu tik padėkoti, kaip ir už visą tavo man rodomą rūpestį.
Žinai, kuo nepasitikiu?
Lenuaru.
Tai jis tave perspėjo.
Ar gali būti geresnis būdas užmaskuoti savo tikrus ketinimus?
Įtari ką nors iš dvariškių?
Gal tas žmogus dirba britams,
o gal jis artimas man. Užsibrėžęs pamatyti, kaip susimausiu.
Ponas…
Adamsas?
Ką tu manai?
Negaliu įsivaizduoti, kad jis nusmuktų iki tokių barbariškų veiksmų.
Dėl to jo planas būtų tik dar labiau garantuotas.
Klausykis ištempęs ausis.
Tu - vienintelis, kuriuo galiu pasitikėti.
ARTĖJANTIS KARAS
DEKLARACIJA
PAGAL STEISĖS ŠIF KNYGĄ
„GREAT IMPROVISATION“
Templai!
Mari Žozefas Polas Yvas Rošė Žilberas diu Motjė?
Jūs jį radote.
Kai kas nori su jumis pasikalbėti.
Kas per kvailiai jūs esate?
- O kokie būna? - Kalbu ne su jumis, pone.
Aš jūsų net nepastebiu.
Ir jūs.
Man kažkodėl atrodė, kad esate protingas.
Kas, po šimts, įtikino jus prisidėti prie šio idiotiško išsišokimo?
- Aš… - Man nerūpi!
Bet jūs.
Tikėjausi, kad patirtis mūšio lauke
pažabos jūsų natūralų polinkį į kvailumą.
Akivaizdu, kad klydau.
Pone grafe, patarčiau prisiminti,
kad kreipiatės į kontinentinės armijos generolą.
Kreipiuosi į įkyruolį, kuris ištisus mėnesius trynėsi mano koridoriuje.
O dabar jam šovė į galvą įsiveržti į Angliją
su visais pusgirčiais valkatomis, kuriuos rado drybsančius Havro dokuose!
Vercingetoriksas įveikė romėnus su mažiau vyrų.
Ką pasakėte?
Sakiau, kad mums galėjo pavykti, jei nebūtumėte mūsų sustabdęs.
Pamenu, ne per seniausiai pas mane atvyko berniukas.
Kuklaus būdo
ir, pripažįstu, žavus dėl savo naïveté.
Žinote, ką matau dabar?
Vyrą.
Ne.
Matau dar vieną tuščiagarbį mulkį, besipuikuojantį šilkais
ir besigėrintį savo atvaizdu veidrodyje.
Dabar galite vadintis prancūzu.
Vercingetoriksas. Jis buvo didvyris.
Jį pasmaugė, žinoma.
Tau tai tik žaidimas, tiesa?
Draugai mano,
rasime kitą būdą pratęsti…
Kas jam įgėlė?
Mūsų bent jau nesuėmė.
Bet tai tiesiog beprotybė.
Žudikai prie vartų. Lavonai morge.
Žmogus negali išeiti iš namų neužpultas.
Žinoma, galvoju tik apie jus.
Man labiau rūpi surasti savo anūką.
Jis su Žaku. Tarnai matė juos kelyje.
Kodėl jų nesustabdėte?
Kodėl nesustabdau paukščių, kad neskraidytų?
Kur jie galėjo išvykti?
Ten, kur užtrauktų didžiausią gėdą savo motinai ir tėvui.
Netenku vilties, daktare.
Nebeduodu jam pinigų, bet negaliu jo pataisyti.
Deja, galiu pasakyti tą patį.
Drauge mano…
Nežinau, ar laikas dabar apie tai užsiminti, bet…
Jūsų įmokos.
Vienas žmogus visada skolingas kitam. Toks pasaulis.
Turiu paklausti, kada galiu tikėtis…
Kongresas pažadėjo kuo greičiau tai apsvarstyti.
Taip, bet…
ar tikrai?
Dr. Franklinai!
Negaliu kartoti žmonai…
Žinau, kad jūs ten!
Ji visada sugebėjo užuosti pinigus. Na…
Užeikit jau!
Jūs gyvas.
Atleiskite, kad nuvyliau.
Nekalbėkite niekų.
Mažiausiai man reikia, kad taptumėt šventuoju, nors ir mažai tikėtina.
Ko norite, pone?
Jie išmeta mane iš mano paties namų.
Ką jis pasakė?
Kažką apie gėlių lysves.
- Jis be daržo neturi kitų reikalų? - Kokiu reikalu, pone Adamsai?
- Ne. - Atsiprašau?
Ne, nesiderėsiu dėl sutarties su Londonu.
Ne, jūsų ir neprašo. Tai tiesioginiai Kongreso nurodymai man.
Čia rašoma, kad „nežengsite jokių rimtų žingsnių,
nepasitaręs su karaliaus Liudviko ministrais.“
Tučtuojau informuosiu grafą Verženą, ir baigtas kriukis.
- Primygtinai patariu to nedaryti. - Tai bent staigmena.
Ką tai reiškia?
Ar jums taip neįtikėtina,
kad galiu susitarti dėl palankių sąlygų ir be jūsų mostelėjimo savo žaibolaidžiu?
Atvirkščiai,
nė kiek neabejoju, kad jums pavyks sušokti pagal priešo dūdelę.
Tai žema, net ir jums.
Neišsižadėsiu pasitikėjimo ir draugiškumo,
- kurį man parodė prancūzai… - Ir vėl tos nesąmonės.
- kad suvarytų peilį į nugarą! - Jūsų sentimentalūs kliedesiai…
Jie įvykdė visus pažadus!
Atveria visas duris!
Dėl tokių kliedesių atsidursit Bostono viešojo parko kartuvėse!
Jūsų vaikai.
Kas dėl vaikų?
Nerimaujate dėl jų likimo?
Abejoju jų valios tvirtybe.
Meldžiuosi, kad jie neatsižadėtų gailestingojo Dievo.
Jie gyvena giliai mano širdy.
Jumis dėtas tai sudeginčiau.
Iš to neišeis nieko gero.
Imkit mano piniginę. Nenoriu bėdų. Prašau.
Štai kaip greit tai nutiks.
Kaip jūs drįstate?
Maniau, kad karietoje buvo jis. Jis apgavo mus abu.
Taip. Tik vienas iš mūsų laikė peilį.
Atlikau savo vaidmenį. Nekaltinkit manęs dėl prastai atlikto darbo.
Ką girdėjote?
- Ieškomas muitininkas. - Taip, bet jo neras.
Klausykit, yra geresnis būdas tą padaryti.
Visąlaik tą kartojate, bet jis vis dar čia.
- Reikia tik šiek tiek daugiau laiko. - Aš jo neturiu. Jūs taip pat.
Adamsas nori, kad Franklinas dingtų.
Jis turi Kongreso paramą.
Senukas nepajėgs to sustabdyti.
Tegul jie sudrasko vienas kitą, o Anglija iš to pasipelnys,
daugiau nebebus jokių trikdžių.
Klausykit, tai geriau, nei būti sučiuptam, tiesa?
Galiu atsidurti šiknoje.
Gal ir jūs taip pat.
Jei taip nutiks, pasiimsiu jus kartu.
Dar kartą. Trys puodeliai ir vienas kaštonas.
Raskite kaštoną ir padvigubinkite savo pinigus.
Štai.
Pralaimėjot.
Duokit man pinigų.
Neturiu nė sū.
Ketinote užkariauti Angliją tuščiomis kišenėmis.
Nesu vienas iš tų, kuriuos tėvas išvarė spyriu į cul.
Ne, tu vienas iš tų, kurie susimovė ir pernelyg bijo grįžti namo.
Čia ne mano namai. Čia tik vieta, kur senelis…
Melžia mano tėvus.
Po galais, netyčia pasakiau tiesą.
Kokio velnio man turėtų rūpėti?
Kalbi kaip tikras vyras.
Kažką nuo manęs slepi? Na ir draugas.
Dabar mes abu esame karaliai.
Iki pasimatymo.
Išduosiu tau paslaptį. Ji sakė, kad esi mielas.
- Kas? - Žinai, kas.
Tiesiog atsiknisk!
Bet ji ne iš tų merginų, į kurių duris gali pasibelsti.
Niekada nežinai, kas kitoje pusėje.
Bent jau ne tu.
Paklausyk. Tu tikrai susimovei, nėra ko kaltinti.
Pažįstamas jausmas.
Galime nueiti į Šv. Roko bažnyčią ir surasti tau kunigą…
arba galėtum padaryti tai, ką padarytų bet kuris džentelmenas tavo vietoje.
Ką gi?
Nagi, rupūžiuk. Keliaujame į kaimą.
„…oficialiai ir formaliai paskelbti Jungtinių Amerikos Valstijų ketinimą…
oficialiai ir formaliai paskelbti…“
Pone Adamsai.
…oficialiai ir formaliai…
Atsiprašau.
…paskelbti ketinimą…
Jungtinių… Jungtinių Valstijų…
Gal galėčiau paprašyti kalbėti angliškai?
Nesuprantu nė žodžio iš to, ką sakote.
Kaip man buvo nurodyta,
pranešu jums, užsienio reikalų ministre Šarli Gravjė, grafe de Verženai…
Toks mano vardas.
…kad Jungtinės Amerikos Valstijos įgaliojo Džoną Adamsą iš Breintrio,
tai yra, mane, derėtis dėl taikos su Didžiąja Britanija.
Ką?
Jungtinės Valstijos įgaliojo…
Visa tai girdėjau.
Norite pranešti priešui, kad sutinkate pasiduoti?
Apsvarstyti taikos pasiūlymą be išankstinių sąlygų.
Ir norėtumėte, kad pritarčiau šiai išmoningai gudrybei.
Kongresas iš manęs reika…
Ši ministerija metus klausėsi, kaip dr. Franklinas kategoriškai neigė,
kad gali būti pasiektas susitarimas, jei nebus užtikrinta jūsų nepriklausomybė.
Dr. Franklinas nebuvo gavęs įgaliojimų.
Jūsų įgaliojimai pranoksta jo?
Įgaliojimus suteikė Kon…
Tikitės, kad mes…
palinkėsime jums sėkmės ir išeisime
nė šnipšto nepešę už savo pastangas?
Jūsų pastangas, pone?
Jūsų tikslai aiškūs net vaikui.
Kuo labiau išvarginti Britaniją,
kontroliuoti Amerikos galią ir užtikrinti Prancūzijai pergalę
jūsų tautų žaidimėlyje.
„Amerikos galią“.
„Amerikos galia!“ Kas tai?
Galia tuštinti mūsų iždus?
Ir kažkaip toliau pralaimėti?
Skundžiantis kiekviename žingsnyje?
Jūsų dosniai dovanoti keli laivai be tinkamų kapitonų ir apgailėtina armija…
Turite neįtikėtiną talentą įžvelgti krislą kitų akyse,
bet nematyti rąsto savosiose.
Nusiųskite karo laivus prie pakrantės.
- Apsupkite priešą. - O dabar dar ir taktikos ekspertas.
Kol nepalaušite jo viršenybės jūroje, niekas nepasikeis.
Sėdėti ir klausytis kažkokio mulkio iš kaimo, klouno moralų…
Aš tą supratau.
Paklausykite manęs, pone.
Nesu saldžialiežuvis pataikūnas, kurį iškart sužavi jūsų išdidi puikybė,
kaip kai kurie mano pažįstami.
Atvykau čia tvarkyti reikalų, rimtų reikalų, ir priversiu jus laikytis pažadų.
O jei jų nesilaikysite,
sieksiu to, kas palankiausia mums, su visomis šalimis…
Ar klausotės?
Pone Adamsai.
Gal galiu paprašyti?
Ko?
Gal būtumėt toks malonus ir tučtuojau iš čia išeitumėte,
ir jokiomis aplinkybėmis nebegrįžtumėte?
Norėčiau daugiau niekada su jumis nebesikalbėti.
Turbūt esate be galo savimi patenkintas.
Aš jus perspėjau.
Manote, nematau jūsų spąstų ir pinklių?
Patarėte nedaryti to, ką…
Laba diena, ponia.
Ką labiausiai norėjote, kad padaryčiau.
Jei taip gerai mane permatote, tai kodėl vis tiek tą padarėte?
- Kad įrodyčiau, jog klystat! - Įrodėte, kad buvau teisus.
Bent jau išsakiau savo nuomonę.
Šis įprotis garantuotai nuteiks visus prieš jus.
Žinoma. Tai jūsų didysis gyvenimo tikslas.
Įtikti visiems ir nieko nepasiekti,
tik patenkinti savo paties apetitą.
Man tai arčiau širdies, nei sėti nelaimes visur, kur pasirodau.
Jums nebereikia daugiau dėl manęs jaudintis.
Aš pats susimokėsiu už pragyvenimą.
Paliksiu jus su meilužėmis ir pasileidusiu anūku,
kad ir kur jis būtų.
Mačiau jūsų šventinį spektaklį, ponia.
Jis buvo malonus akiai, bet nepraturtinantis sielos.
Koks keistas žmogelis.
Gal jis neklysta, kad užsibuvau per ilgai, o pasiekiau per mažai.
Regis, taip mano Kongresas.
Pasakysiu, ką manau aš. Jūs pabuvote per trumpai.
„Taigi, jei patikėtumėt manimi, mieloji,
kol žydi jūsų jaunystė.
Pačiame šviežume,
rinkite, rinkite savo jaunystę.
Nes laikas suterš jūsų grožį. Taip, kaip nuvytino šią gėlę.“
Neįtikėtinai liūdinantys žodžiai.
Ponia?
Jis bando įkalbėti merginą sugulti su juo ant šieno, kol ši nepasidarė bjauri.
Ronsaras kalba apie tai, kaip greitai pralekia gyvenimas.
- Rožė, pražydusi ryte… - Neapsigaudinėkite, Kabanisai.
Svarbiausia - pražergti kojas.
Ponia, jums patinka netikėti dalykai.
Debesys, angelai, sužeisti vienaragiai,
paukščiukai delne.
Vyras pasakys bet ką, kad pasiguldytų moterį. Nesutinkate?
Manau, kad…
Nors jam tereikia kalbėti tiesiai šviesiai.
Juk jai jau šmėstelėjo tokia mintis.
Ponia, jūs - prieš poeziją?
Niekad negirdėjau deklamuojančios katės. O joms nekyla bėdų dauginantis.
Ar ne, Aza?
Gal jau laikas man eiti ilsėtis.
Taip, nesivaržykite.
Man pažadinti abatą?
Tegul miega. Niekada nežinai, kada gali prireikti kunigo.
Maniau, jis niekad neišeis.
Jūs leidžiate jam čia gyventi.
Gal vieną dieną iš jo kažkas išeis, bet greičiausiai ne.
O tuo tarpu smagu jį kankinti.
Mane taip pat?
Ką aš jums padariau, be to, kad maitinau ir meilikavau?
Kartais paglostydavote man skruostą.
Ir kur tai mus nuvedė?
Prie šio stalo su ponu abatu, snaudžiančiu šalia,
artėjant vidurnakčiui.
Gan vėlu senukui.
Gal man reiktų įsitaisyti prie abato.
Tai būtų pats banaliausias skandalas.
Ar turite kitų minčių?
Nesuprantu, apie ką jūs.
Šiaip ar taip, jūsų prancūzų kalba labai neįprasta.
Na…
Einu į savo kambarius. Neįsivaizduoju, ką darysite jūs.
Labos nakties.
Prakeikimas! Velnio sutvėrimai.
Arba užeikite, arba uždarykite duris.
Ir liaukitės kankinęs kates.
Taip ten ir stovėsite?
Na?
Visada taip lėtai nusirengiate?
Ar kažkur skubate?
Mano kantrybė ribota.
Privalau pasakyti.
Mane kankina bjaurus bėrimas,
kojos išklaipytos podagros,
o mano šlapimo pūslėje velnias peklą užkūrė.
Tikrai mokate sužavėti damą.
Ateikite, nenuskinta rože.
Ponia? Ponia Brijon?
Atsiprašau?
Paprasčiausiai pasakiau, ponia, kad esu tikras, jog jūsų dukra natūraliai atspindi
rafinuotą didžiai gerbiamos savo motinos prigimtį.
Galbūt jūs ir aš, pone, galėtume privačiai aptarti konkrečias sąlygas…
Galite pasakyti savo sąlygas mums abiem, pulkininke.
Mes - bankininkai.
Neturime nereikšmingų reikalų dvare.
Turime žemių mieste ir už miesto,
kurias ketiname pelningai panaudoti.
Jūsų šeima nėra įžymi.
Kertu, kad mes už tai atlyginome. Auksu.
Trys šimtai arpanų Burgundijoje. Tiek ji gaus.
Malūnas Orleane. Renta iš šešių fermų Lamanše.
Ir postas ižde.
Geriausia būtų viską apskaityti.
Jūs čia tam, kad įsigytumėte vardą, pone.
Sakyčiau, ant svarstyklių padėta vienodai.
Atvesk ją.
Mama. Tėti.
Dukra.
Čia pulkininkas Parisas Dilensas.
Jis labai nori paklausyti, kaip skambinate.
Greičiausiai jis atplaukė iš Sautamptono ir išlipo Havre.
Maždaug tuo metu dokuose buvo nužudytas uosto krovėjas.
Kodėl tada jo nesugavote?
Jokių įrodymų. Jokių liudininkų.
Nepamenu, kad anksčiau tai būtų jus sustabdę.
Argi teptukas pasirenka tapytoją?
Ar tas tipas bandė nužudyti Frankliną ar ne?
Gali būti.
Taip pat pastebėjau, kad dr. Frankliną lanko toks ponas Viljamsas…
prisistatantis britų premjeru.
Nors nė vienas iš mūsų šnipų lordo Norto tarnyboje nėra apie jį girdėjęs.
Kur jis dabar?
Be abejonės, Paryžiuje. Jis dažnai kraustosi.
Bet surasti jį nebūtų sunku.
Tai kodėl to nepadarote?
Ar norėtumėte, kad padarytume?
Jis vaikštinėja ir pjauna žmones.
- Svarbių - ne. - Kol kas.
Ne visos žuvys turi būti sugautos.
Norite…
Tegul jis ir toliau užsiima savo reikalais.
O mes nenuleisime nuo jo akių.
Anksčiau ar vėliau jums tai gali praversti.
Negaliu leisti, kad dr. Franklinas būtų nužudytas.
Šioje vietoje tikrai nubrėšim ribą.
Šio pokalbio nebuvo.
Visą rytą jodinėjau vienas.
Kavos, pone Lenuarai?
Ne, ačiū, ponia.
Ji mane sujaudina.
Kodėl jis visada ateina, kai aš pusryčiauju?
Nes jūs jam leidžiate.
Ką manote?
Pasisaugokite, kad jums jo nepradėtų reikėti labiau, nei jam - jūsų.
Klausimas, Jūsų Didenybe, yra tas, ko Prancūzija galėtų garbingai atsisakyti,
pernelyg neprarasdama orumo.
Londonas siūlo abiem pusėms išlaikyti teritorijas, kurios bus užimtos
nesutarimams pasibaigus.
Ar dr. Franklinas informuotas apie šias siūlomas paliaubas?
Šiuo atveju bendrauju tiesiogiai su lordu Nortu.
Primenu grafui Morpa, kad mūsų sutartis su Amerika užtikrina jos nepriklausomybę.
Ir ji taps nepriklausoma.
Bent jau tos dalys, kurių jie neprarado.
Kada pirmasis ministras ketino mane informuoti
apie savo pokalbius su Londonu?
Nesu įsipareigojęs užsienio reikalų ministrui.
Esu įsipareigojęs Jo Didenybei ir Prancūzijai.
Negalime toliau dalinti paskolų karui, kurio nelaimime.
Prancūzija parodė, ką gali, pone.
Turime susitarti su priešu.
Esu linkęs paklusti bet kokiam Jo Didenybės sprendimui.
Bet…
Man reikės įsakymo raštu.
Pasakėte „raštu“?
Jei Prancūzija pasitrauks iš karo, tai turi įvykti su jūsų parašu, pone.
Nedarykit šito.
Aš jums skolingas.
Už ką?
Už tai, kad pasielgiau prieš jūsų valią.
Aš neprieštaravau tam planui.
Tik skubotam jo išpildymui…
ir mano anūko užverbavimui.
- Neturiu pasiteisinimo. - Kur jis?
Jis atsiskyrė nuo mūsų Versalyje. Po to jo nemačiau.
Turiu planų tam berniukui, markize. Ar suprantate tai?
Su visa pagarba, daktare, aš jo nelaikau berniuku,
ir nesu tas, kuris turi suprasti.
Ar pasakytumėte, kad karalius jus mėgsta?
Jis neliepė manęs pasmaugti.
Man reikia, kad su juo pasikalbėtumėte.
Reikia laivų, kurie stabdytų anglus jūroj, vyrų, kurie su jais kautųsi sausumoje,
kol dar nevėlu.
Kodėl neprašote grafo de Verženo?
Mano geras draugas ponas Adamsas labai apsunkino šią užduotį.
Atversime naują frontą?
Taip? Kovosime kitaip?
Gerai suprantate padėtį, pone.
Aš pas jį nueinu…
Įtikinu…
Jis leidžia man vadovauti.
Templas sugrįš. Pamatysite.
Aš pabėgau nuo brolio ir niekada negrįžau.
Man buvo 17.
Argi tai neišėjo į gera?
Tik pažiūrėkit, kiek tai jau kainavo, Morpa.
Ir galo nematyti.
Ką jūs darytumėte?
Viską suversčiau Verženui.
Šiaip ar taip, tai jo jovalas.
O mes išlipsim sausi iš balos.
Vėliau pasikalbėsime.
Greičiau! Tai ponas Morpa.
- Jis kvėpuoja? - Nesu tikras.
Neatlaikė jo širdis?
Jūs tikras? Visiškai tikras?
Jeigu neprisikels, taip.
Jis gan negyvas.
Ką gi.
Neturėtume praleisti tokios progos.
Ar turiu manyti, kad jūs dabar - pirmas ministras dvare?
Jei Jo Didenybė pageidaus.
Tebūsiu pirmasis, kuris jus pasveikins.
Mus abu išlaisvino nuo varginančių kolegų kišimosi.
Bijau, kad pono Adamso nusišalinimas gali būti ne toks
ilgalaikis, kaip grafo Morpa.
Tada turime paskubėti.
Jei pasikvietėte mane, kad pritarčiau paliauboms,
pone Pirmasis ministre, bijau, kad teks jus nuvilti.
Jūs stebėtinai gerai informuotas.
Aš tik spėju. Bet dabar jūs man pasakėte.
Paliaubos užbaigtų karą ir išlaidas.
Bet negarantuotų mūsų nepriklausomybės, o tai - svarbiausia.
Jums.
Kitas mūšis turi būti paskutinis. Po to negalėsiu jums padėti.
O ta pagalba gali reikšti…
Dar šešis milijonus livrų, galbūt.
Dovana.
Paskola. Paskutinė paskola.
Pinigai savaime tikslo nepasieks.
Turiu paprašyti…
Karinių laivų, fregatų ir, tarkime, 5 000 pėstininkų?
Jūs ir pats gerai informuotas.
Aš irgi tik spėlioju.
Be jų nelaimėsime.
Tai priklausys nuo karaliaus.
Ar galiu tikėtis, kad užtarsite žodį?
Visada klioviausi jūsų palankumu.
Ponas Adamas yra kumštis, ar ne? O jūs - pirštinė.
Žanai! Žanžanai!
Pone Žakai.
Kaip tik išpyliau naktipuodžius.
Žinoma, kad taip, brangus senas jauti.
Niekas nesakė, kad atvažiuosite. Namas neparuoštas.
Dėl to nesijaudink, Žanžanai.
Mes atvykome dėl paprastų kaimo džiaugsmų.
Pakvėpuoti grynu oru. Pažvelgti doriems krikščionims į akis…
Ir dar… Dėl ko atvykome?
Kruštis ir žudyti!
Neklausykit jo. Jis visai neišauklėtas.
Visi užsičiaupkite!
Norėčiau pristatyti panelę Odetę Kajo iš italų teatro.
- Pone. - Pone! Jis ne ponas, jis Žanžanas.
Noriu su kai kuo supažindinti. Kur Templas?
Templai!
Nagi! Eikš, Templai!
Žanžanai, žinai, į ką žiūri?
Į jaunuolį?
Į amerikietį. Žinai, kas tai?
Kažkoks turkas?
Laisvas žmogus. Niekas jam nenurodinėja!
Jo gyvenimas, jo likimas - viskas jo rankose!
Pasakyk ką nors, amerikieti. Nagi.
Suteikit man laisvę arba suteikit mirtį.
Ką apie tai manai?
Esu tikras, tai labai gerai.
Suteikit man laisvę! Arba suteikite mirtį!
Laisvė arba mirtis!
Man jį surasti?
Kodėl? Jūs irgi jo tarnas?
Žakai!
Ko nori?
Tuoj prasidės medžioklė.
Aš jau kai ką sumedžiojau. Maniau, kad elnią, bet, pasirodo, katytę.
Miau.
Draugai saugo paslaptis, tiesa?
Durklą!
Prašom, pone.
Garbę suteiksiu tau.
Į širdį!
Tu nesupranti. Elnias nori, kad jį nudobtum.
Taip neatrodė.
Tas pats, kaip su moterimi.
Turi ją sumedžioti. Antraip tai nieko neverta.
O tada perverti ietimi!
Ar ne, brangioji?
Jūsų atveju, greičiau jau piršteliu.
Ponios ir ponai,
jūs - labiausiai apgailėtina nevidonų ir šliundrų gauja,
kurią man teko nelaimė sutikti.
Nekenčiu jūsų visų ir linkiu jums ne ko kito, o triperio dozės.
Ir mes tavęs nekenčiam!
Negaliu net žiūrėti nė į vieną iš jūsų,
todėl kas nors turi kaip nors mane pralinksminti, dabar pat!
Daina!
- Daina! - Afrikos princesė!
Tegul dainuoja afrikietė!
Ji ne afrikietė, jūs, apgailėtini pimplaižiai!
Ji - italų teatro deimantas.
Ir jei norite ją išgirsti, turite maldauti.
- Tiesa? - Liaukis.
Tik linksminamės, angele.
Paklausykim, kaip maldaujat.
Juodmedžio deive…
Tamsioji Venera…
Nakties amazone…
- Užkariauk mus! - Užkariauk mus!
Matai? Jie tave garbina.
Visai kaip aš.
Kai mylimasis mergina mane
Jam skauda širdį Jis dūsauja ir verkia
Ir ištisas dienas man byloja
Apie didžiausias savo bėdas
O, jei jis leistų laiką kitaip
Būčiau linksmesnė aš mergina
Turiu kažkaip atlygį gauti…
Bet mes esame kaime.
Turit suprasti apie moteris…
„Tai veidrody slypi pavojus…“
Negalit išjoti į Paryžių vidury nakties.
Tai geriau, nei likti čia.
Tik mirtį prisišauksite.
Dar vienas džentelmenas, norintis man padėti.
Aš ne džentelmenas.
Tai kas tada jūs?
Ką išvis čia veikiate?
Aš nežinau. Aš…
Turbūt bėgu iš namų.
Kas yra „namai“?
Ten, kur tau vieta.
Alors, kur jūsų namai?
Tiesą sakant, niekur.
Laikote jį savo draugu?
Jis neturi draugų.
Jis turi žmones, kuriuos apžavi arba iš kurių skolinasi pinigų,
arba kuriuos su pasitenkinimu žemina.
O kai nieko daugiau iš jūsų negali išspausti arba jam pabosta…
Jis net neprisimins, kas esate.
Tai kodėl tada jūs su juo?
Kaip jūs manote?
Jis dovanoja jums brangakmenius? Pirktus už tėvo pinigus?
O ką galite pasiūlyti jūs?
Titulą? Dvarą? Deimantinę apyrankę?
Kuo jūs mane apstulbinsite?
Niekuo. Aš nieko neturiu.
Užvožiau Žakui į veidą.
Už ką?
Nes niekam neturi būti leista šitaip su jumis elgtis.
Odete, deimante mano, grįžk į vakarėlį!
Gerai.
Ką?
Pasakiau „gerai“.
Odete!
- Panele Odete. Iškilmingai pasižadu… - Nutilkit.
Atsiprašau.
Žanžanai.
Pone?
- Kur visi? - Visi išvyko.
- Ką? - Išvyko. Prieš kelias valandas.
Lordas Šūdukas su savo draugais.
Kaip man grįžti?
Paryžius?
- Ką gi. - Žiūrėkit, kas pasirodė.
Manėme, kad mūsų nebemyli.
Su tuo viskas baigta.
Kodėl atsiduodi senomis bulvėmis?
Kur Žilberas? Kas vyksta?
Nežinai?
Tegyvuoja Amerika!
Po dviejų savaičių išplaukiam į Virdžiniją.
Šįkart iš tikrųjų. Su 7 000 vyrų ir su karaliaus sutikimu.
Nors vadovavimą jis patikėjo Rošambo.
- Jis labiau patyręs karys. - Argi mes ne kilnūs.
Visi turėsime, ką veikti.
Prisimeni, kai su juo būdavo smagu?
O tu, bičiuli mano.
O ką aš?
Ar susitaikysi su seneliu ir prisijungsi prie mūsų?
Visi keturi. Kartu.
Bus velniškai smagu.
- Ką pasakei? - Parūpinsiu tau laipsnį.
Susitaikyti su seneliu?
Ką turėtume padaryti? Dėl senų laikų?
Iš kur žinai, ką senelis apie mane galvoja?
- Aš su juo kalbėjausi. - Ir tu kalbėjai apie mane?
Manai, kad žinai, ką turėčiau daryti?
- Drauge mane, tik norėjau… - Kas tau suteikė teisę?
Nes pelnei Vašingtono malonę?
Bet jie neduos mums armijos, tiesa?
Kaip manai, kodėl?
- Galvok, ką kalbi… - Arba kas?
Tu daug kalbi, bet niekad nieko nedarai.
- Dabar kai ką padarysiu. - Pirmyn!
Kas tau darosi?
Man? Ne aš veržiuosi į kažkokį karą, su kuriuo neturiu nieko bendro!
Aš lieku čia. Aš radau kai ką čia!
O jūs tik kvailių būrys.
Ką tu darai?
Tvarkau tavo dokumentus.
Nebūtina.
Jau pradėjau.
Gerokai padauginau porto.
Tau tai ne į sveikatą.
Nuo to palengvėja podagra.
Pasunkėja.
Kas nors mane pribaigs. Kodėl ne portas?
Šiąnakt ketini ilsėtis čia?
Juos reikėtų perrašyti.
Šiaip jau, palauk iki rytojaus ryto.
Perrašysiu dabar.
Po dvi kopijas?
Tikrai taip.
Viena angliška.
Viena prancūziška.
Išvertė Sandra Siaurodinė