У нього була сімʼя?
У нього була пляшка
і халабуда під мостом Нотр-Дам.
Я оплачу поховання.
На більше він і розраховувати не міг.
Докторе, чому ви замість себе посадили в карету двійника?
Мене попередили про можливу небезпеку.
-Хто попередив? -Людина з вашої організації.
Назвіть його імʼя, щоб я міг висловити подяку.
Думаю, він волів би зберегти анонімність.
Моя споріднена душа.
Візник.
Що, вибачте?
Візник напевне щось бачив.
Він зупинявся тільки раз, як він стверджує, – біля застави Пассі.
А митник?
Ви маєте підозру?
Я не полісмен. Я…
Його не знайшли.
Але ми докопаємося до суті. Я вам обіцяю.
Небагатьом випадає нагода оглянути власний труп.
А ще менше людей цього бажають.
Цікавий тип, правда?
Може, введу його в якусь п'єсу.
Якщо він не введе мене деінде.
Мсьє, дасте мені поговорити з земляком?
Гляну, хто ще зі знайомих помер.
Це я винен.
Ти зарізав цього чоловіка?
Можна й так сказати.
Хитрість була моя.
Але з моєї подачі.
За це я можу лише подякувати, як і за твоє щире піклування.
А знаєш, кому я не довіряю?
Ленуарові.
Це ж він тебе попередив.
Чи є кращий спосіб замаскувати істинні наміри?
Ти підозрюєш когось із придворних?
Може, він працює на британців,
чи, може, це хтось з мого кола. Рішуче настроєний побачити мій крах.
Містер…
Адамс?
А як ти думаєш?
Не уявляю, щоб він опустився до такого варварства.
Тим-то його задум ще надійніший.
Нашорош вуха.
Тобі єдиному я можу довіряти.
ВІЙНА НАБЛИЖАЄТЬСЯ
ДЕКЛАРАЦІЯ
ЗА МОТИВАМИ КНИЖКИ
СТЕЙСІ ШИФФ «ВЕЛИКА ІМПРОВІЗАЦІЯ»
ФРАНКЛІН
Вйо! Вйо!
Вйо!
Темпл!
Марі-Жозеф-Поль-Ів- Рош-Жільбер дю Мотьє?
Ви його знайшли.
З вами хочуть поговорити.
До якого різновиду недоумків ви належите?
-А скільки різновидів існує? -Я не до вас звертаюся, мсьє.
Для мене вас не існує.
А ви.
Я невідь-чому думав, що ви – людина розважлива.
Який біс підбив вас на цю ескападу бовдурів?
-Ну, я… -Мені однаково!
Але ви.
Я надіявся, що досвід на полі бою
приборкає ваші природні нахили до глупоти.
Та бачу, що помилявся.
Мсьє граф, раджу вам пригадати,
що ви звертаєтеся до генерала континентальної армії.
Я звертаюся до подразника, який місяцями не вилазив з моєї приймальні.
А тепер узяв собі в голову вторгнутися в Англію
зі зграєю нетверезої потолочі, яка ледарює на пристані в Гаврі!
Верцінґеторікс здолав римлян, маючи менше.
Що ви сказали?
Я сказав, що все могло вдатися. Якби ви нас не зупинили.
Пригадую хлопчика, який прийшов до мене не так давно.
Він мав скромні манери
і, слід визнати, був милий у своїй наївності.
А знаєте, що я бачу тепер?
Мужчину.
Ні.
Я бачу ще одного марнославного дурня, що походжає в шовках
і надимається на власне відображення в дзеркалі.
Тепер ви можете називатися французом.
Верцінґеторікс. Ото був герой.
Його, звісно, задушили.
Для вас це просто гра?
Друзі,
ми знайдемо інший шлях бороть…
Що на нього найшло?
Зате нас не заарештували!
Це просто божевілля.
Наймані вбивці біля воріт. Трупи в морзі.
Не можна й з дому вийти, щоб на тебе не напали.
Авжеж, я думаю лише про вас.
Мене більше турбує, як знайти внука.
Він з Жаком. Слуги бачили їх на дорозі.
Чому ви їх не спинили?
Чому я не спиняю птахів у польоті?
А куди вони могли податися?
Туди, де буде найбільша ганьба для його батьків.
Докторе, я втрачаю надію.
Я не даю йому грошей, але виправити не можу.
Боюся, що в мене те саме.
Друже мій…
Я вагаюся, чи ставити зараз це питання, але…
Ваші виплати.
Одна людина завжди щось винна іншій. Так влаштовано світ.
Тож мушу запитати, коли можна очікувати…
У Конгресі пообіцяли якнайскоріше розглянути це питання.
Так, але…
справді пообіцяли?
Докторе Франклін!
Я не можу весь час казати дружині…
Я знаю, ви там!
У неї завжди був нюх на гроші. Ну…
Та заходьте вже!
Ви живі.
Даруйте, що розчарував.
Не смішіть.
Мені не потрібно, щоб вас залічили до сонму святих, хоч це й малоймовірно.
Що ви хотіли, сер?
Виганяють мене з власного дому.
Що він сказав?
Щось там про клумби.
-Йому нічим зайнятися, крім саду? -Ваша справа, містере Адамс?
-Ні. -Що, вибачте?
Ні, я не вестиму переговорів з Лондоном.
Вас і не просять. Це прямі вказівки від Конгресу мені.
Тут написано, що ви не будете «робити значущих кроків,
не порадившись з міністрами короля Людовика».
Я негайно поінформую графа Верженна, і на тому все.
-Категорично не раджу. -Ось і сюрприз.
Тобто?
Вам здається таким неймовірним,
що я добʼюся вигідних умов без вас і ваших помахів магічною блискавкою?
Навпаки,
я вірю, що ви досягнете успіху в підіграванні ворогу.
Це ницість, навіть для вас.
Я не проміняю довіру й дружбу з боку
-французів… -Знову цей нонсенс.
-на удар у спину! -Сентиментальний самообман…
Вони виконують обіцянки!
Відчиняють усі двері!
Цей віслюк довезе вас до місця страти в Бостон-Коммон!
Ваші діти.
А що з ними?
Вас турбує їхня доля?
Сумніваюся, що вони сильні духом.
Молюся, щоб не втратили відданості милосердному Господові.
Їхній образ палає в моєму серці.
Я б це спалив. На вашому місці.
Добра від цього не ждіть.
Беріть гаманець. Я не хочу неприємностей. Будь ласка.
Усе станеться отак швидко.
Як ти смієш?
Я думав, що в кареті сидить він. Обдурив нас обох.
Але тільки один з нас тримав клинок.
Я своє зробив. Не моя вина, що робота невдала.
Що ти чув?
-Шукають того митника. -Але не знайдуть.
Є кращий спосіб досягти мети.
Ти не раз це казав, але він і досі живий.
-Потрібно трохи більше часу. -У мене його немає. І в тебе теж.
Адамс хоче усунути Франкліна.
За ним стоїть Конгрес.
Старий його не зупинить.
Нехай роздеруть один одного, а Англія пожне користь,
і більше жодних казусів не буде.
Слухай, це ж краще, ніж якби нас схопили?
Я можу провалитися.
І ти теж.
Тоді я заберу тебе з собою.
Ще раз. Три кубки, один каштан.
Знайдіть каштан, і подвоїте свою ставку.
Тут.
Програв.
Дай грошей.
У мене – жодного су.
Збирався завоювати Англію з порожніми кишенями.
Не мене батько викинув копняком під зад.
Ти зганьбився й боїшся вертатися додому.
То не мій дім. Просто там мій дід…
Сидить на шиї у моїх батьків.
Чорт, я ненароком вибовкав правду.
А мені що з того?
О, слова дорослого хлопчика.
Щось від мене приховав? Оце ти друг.
Тепер ми обидва – королі.
Побачимося.
По секрету тобі скажу. Вона вважає тебе симпатичним.
-Хто? -Ти знаєш, хто.
Та відчепися ти!
Але це не та дівчина, до якої можна постукати в двері.
Ніколи не знаєш, хто по той бік.
Не ти – вже добре.
Слухай. Ти наламав дров, але ніхто, крім тебе, не винен.
Я знаю, як це.
Підемо в церкву Святого Роха, до священника…
або можеш вчинити так, як вчинив би джентльмен на твоєму місці.
Як саме?
Ходімо, пуголовок. Ми їдемо на село.
«…офіційно й формально оголосити про намір Сполучених Штатів…
…офіційно й формально оголосити…»
Мсьє Адамс.
…офіційно й формально…
Вибачте.
…оголосити про намір…
Сполучених… Сполучених Штатів…
Чи можу я просити говорити англійською?
Я не розумію ні слова з того, що ви говорите.
Відповідно до отриманих інструкцій,
повідомляю вам, міністру закордонних справ Шарлю Ґравʼє, графу де Верженну…
Так мене звати.
…що Сполучені Штати Америки уповноважили Джона Адамса з Брейнтрі,
тобто мене, вести мирні переговори з Великою Британією.
Що?
Штати уповноважили…
Усе це я чув.
Бажаєте оголосити ворогові, що ви готові здатися?
Розглянути пропозиції миру без попередніх умов.
І хочете, щоб я схвалив цю видатну воєнну хитрість?
Конгрес від мене вимагає…
У цьому кабінеті цілий рік слухали, як доктор Франклін наполягав,
що не може бути жодних договорів без гарантій вашої незалежності.
Доктор Франклін – не отримувач цих інструкцій.
Ваш авторитет переважає над його?
Ці вказівки надійшли від Конг…
Ви розраховуєте на те, що ми…
побажаємо вам удачі й підемо собі,
нічого не взявши за свої зусилля?
Ваші зусилля, сер?
Ваші наміри розкусить і дитина.
Довести Британію до виснаження,
контролювати міць Америки і зробити Францію переможницею
у своїй грі в держави.
«Міць Америки».
«Міць Америки». Це що таке?
Міць спустошувати нашу скарбницю?
І все одно чомусь програвати?
І скиглити на кожному кроці?
Ваш щедрий дар – кілька погано керованих кораблів, недолуга армія…
Який надзвичайний талант ви маєте, знаходити вади в інших
і жодної – в собі.
Розмістіть кораблі вздовж узбережжя.
-Заблокуйте ворога. -Ще й майстер тактики.
Доки не перехопите ініціативу в морі, змін не буде.
Сидіти й слухати лекцію тупоголового арлекіна з глушини…
Я все зрозумів.
Сер, послухайте уважно.
Я не медовий облесник, радий спокуситися на вашу манірність,
як наш спільний знайомий.
Я прийшов у справі, нелегкій справі, і вимагаю від вас дотримання умов.
А якщо ви їх не виконаєте,
не будете дбати про нашу вигоду в будь-якій…
Ви слухаєте?
Мсьє Адамс.
Чи можу я попросити?
Що?
Будьте такі любʼязні, негайно вийдіть з цього кабінету
і за жодних обставин не повертайтеся.
Я волію більше ніколи з вами не розмовляти.
Напевно, ви дуже собою задоволені.
Я вас застерігав.
Думаєте, я сліпий, не бачу ваших підступів?
Відговорювали мене від того…
Добридень, мадам.
Від учинку, який найпалкіше прагнули побачити.
Якщо мої підступи для вас такі очевидні, то чому ви не втрималися?
-Щоб довести, що ви помиляєтеся! -Ви довели зворотне.
Принаймні я висловився.
Звичка, за яку вас гарантовано незлюблять.
Аякже. Ваша велика мета в житті.
Бути милим для всіх і не придатним ні до чого,
крім задоволення власних апетитів.
Чомусь мені це ближче, ніж бути ходячим лихом.
Можете більше мною не перейматися.
Я орендуватиму помешкання за власні кошти.
Залишаю вас із полюбовницями і внуком-нечестивцем,
хоч він і бозна-де завіявся.
Я бачив вашу святкову виставу, мем.
Вона милувала око, проте… не була повчальна для душі.
Який дивний коротун.
Може, він і слушно каже. Я засидівся, та й особливих успіхів не досяг.
Здається, так думає Конгрес.
А я скажу, що я думаю. Ви ще тут пробули недостатньо довго.
«Прошу, вірте мені, мила,
поки ваша молодість іще квітує.
Зеленою і найсвіжішою
збирайте, збирайте юність.
Від віку ваша краса потьмяніє. Подібно до того, як зблякла ця квітка».
Напрочуд гнітюча поезія.
Мадам?
Він переконує дівчину пововтузитися з ним у сіні, поки не стала страшком.
Ронсар звертається до швидкоплинної природи життя.
-Троянда, що квітне вранці… -Не дуріть себе, Кабаніс.
Це про розсування ніг.
Мадам, ви вмієте приємно здивувати.
Хмари, херувими, поранені єдинороги,
горобчики, затиснуті в долоні.
Чоловік скаже будь-що, аби вкласти жінку на спину. Чи ви не згодні?
Я думаю, що…
Тоді як треба просто сказати прямо.
Дівчина ж і сама вже про це думала.
Мадам, ви проти поезії?
Я ніколи не чула, щоб кіт читав віршик. А в них проблем з розмноженням немає.
Правда ж, Аза?
Мабуть, пора мені йти на спочинок.
Так, можна без церемоній.
Розбудити абата?
Нехай спить. Ніколи не знаєш, чи не знадобиться тобі священник.
Думала, ніколи не піде.
Ви ж пустили його сюди пожити.
Може, колись з нього й будуть люди, але найімовірніше, що ні.
А тим часом дошкуляти йому – це моя забава.
І мені також?
А що я вам зробила? Крім того, що годувала й лестила.
Принагідно погладжували мене по щоці.
І куди це нас привело?
До цього столу, де біля нас дрімає мсьє абат,
а стрілки годинника наближаються до півночі.
Доволі пізно для старої людини.
Певно, примощуся біля абата.
Це був би найбанальніший зі скандалів.
А ви щось інше маєте на думці?
Не розумію, про що ви.
Зрештою, ваша французька така неправильна.
Що ж…
Я піду до себе в покої. Навіть не знаю, що ви зробите.
Добраніч.
Зараза! Поріддя пекла.
Або заходьте, або зачиніть двері.
І не знущайтеся з котів.
Так і будете там стовбичити?
Ну?
Ви завжди так повільно роздягаєтеся?
А ви кудись поспішаєте?
У мене отак мало терпцю.
Мушу вас попередити.
Моя шкіра вкрита лускатою висипкою,
ноги подагричні,
а в сечовому міхурі – чортячий камінь.
А ви вмієте зачарувати даму.
Іди сюди, незірвана трояндо.
Мадам. Мадам Брійон.
Що, вибачте?
Я лише кажу, мадам, що певен – ваша дочка успадкувала
витончену натуру своєї шанованої матінки.
Мсьє, можливо, ми з вами приватно обговоримо домовленості…
Полковнику, можете називати умови нам обом.
Моя родина – банкіри.
З королівським двором справ не ведемо.
Володіємо землею в місті та за його межами,
з якої плануємо отримувати прибуток.
Ваш рід не знатний.
На мою думку, ми маємо те, що цю ваду компенсує. Золото.
Триста арпанів землі в Бурґундії. Це її посаг.
Млин в Орлеані. Рента з шести ферм на Ла-Манші.
І мій пост у казначействі.
Необхідно належним чином підрахувати баланс.
Ви прийшли сюди купувати імʼя, мсьє.
Вважаю, що шальки терезів урівноважено.
Приведіть її.
Мамо. Тату.
Дочко.
Це полковник Парі дʼІллен.
Він бажає почути, як ви граєте.
Імовірно, він відплив з Саутгемптона і зійшов на суходіл у Гаврі.
Приблизно тоді на пристані було вбито портового вантажника.
А чому б його не заарештувати?
Немає доказів. І свідків.
На моїй памʼяті раніше це вас не зупиняло.
Хіба пензлик обирає собі художника?
То цей тип намагався порішити Франкліна чи ні?
Імовірно.
Також я помітив, що до Франкліна навідується такий собі містер Вільямс…
називає себе представником премʼєр-міністра Британії.
Хоч ніхто з наших шпигунів у бюро лорда Норта ніколи про нього не чув.
Де він зараз?
У Парижі, безсумнівно. Він стрімко пересувається.
Але знайти його буде нескладно.
То чому ж не знайдете?
Це ваше побажання?
Він тут розгулює і ріже людей.
-Нікого важливого. -Поки що.
Не всяку рибу треба ловити.
Ви хочете…
Нехай займається своєю справою.
А ми потримаємо його на оці.
Колись вам це може стати в пригоді.
Я не можу допустити, щоб Франклін загинув від рук убивці.
Це буде наша червона лінія.
Цієї розмови не було.
Я цілий ранок був на прогулянці, катався верхи.
Кави, мсьє Ленуар?
Ні, дякую, мадам.
У мене від неї збудження.
Чому його вічно приносить, коли я снідаю?
Бо ви йому дозволяєте.
Що скажете?
Пильнуйте, щоб ви не потребували його більше, ніж він вас.
Питання в тім, ваша величність, до якої міри Франція може поступитися честю,
не втрачаючи гідності понад міру.
Лондон пропонує обом сторонам зберегти територію, яку вони займають,
наприкінці бойових дій.
Доктора Франкліна поінформували про це пропоноване перемирʼя?
У цій справі я спілкуюся безпосередньо з лордом Нортом.
Нагадаю графові Морепа, що наш договір з Америкою гарантує її незалежність.
І вона буде незалежна.
На тих ділянках, яких не втратила.
А коли перший міністр збирався повідомити мені
про розмову з Лондоном?
Я не звітую перед міністром закордонних справ.
Я маю обовʼязки перед його величністю і Францією.
Ми не можемо весь час видавати позики на війну, в якій не переможемо.
Франція продемонструвала силу, сір.
Ми повинні замиритися з ворогом.
Я виконаю будь-яке рішення вашої величності.
Але…
потрібен буде письмовий наказ.
Ви сказали «письмовий»?
Якщо Франція виходить з війни, під цим має стояти ваш підпис, сір.
Не треба.
Я в боргу перед вами.
За що?
Ви пішли всупереч бажанню.
Я не заперечував проти плану.
Лише проти стрімкості виконання…
і вербування мого внука.
-Мені нема виправдання. -Де він?
Покинув нас у Версалі. Відтоді я його не бачив.
Маркізе, я маю плани на цього хлопчика. Ви розумієте?
З повагою, докторе, я не думаю, що він хлопчик,
і не я повинен розуміти.
Як гадаєте, ви подобаєтеся королю?
Він не наказав мене повісити.
Хочу, щоб ви з ним поговорили.
Кораблі мають заблокувати англійців у морі, вояки – битися з ними на суші,
поки ще не пізно.
А чому не попросити про це графа Верженна?
Мій добрий друг містер Адамс максимально ускладнив це завдання.
Ми відкриваємо новий фронт?
Будемо воювати по-іншому?
Ви, сер, добре розумієтеся на війні.
Я піду до нього…
Переконаю…
Він дасть мені команду.
Авжеж. Темпл повернеться. От побачите.
Я втік від свого брата і не повернувся.
Мені було 17.
Хіба вийшло не на краще?
Морепа, гляньте, скільки це вже коштувало.
І кінця-краю не видно.
А як би ви розпорядилися?
Повісити все на Верженна.
Зрештою, він цю кашу заварив.
А ми вийдемо з води чистенькі.
Потім про це поговоримо, гм?
Швидше! Це мсьє Морепа.
-Він дихає? -Не знаю.
Зупинка серця?
Ви впевнені? Цілковито?
Якщо не воскресне – так.
Він цілком мертвий.
Що ж.
Не можна проґавити таку нагоду.
Слід розуміти, що ви станете першим міністром двору?
Якщо схвалить його величність.
Тоді я перший вас поздоровлю.
Ми обидва звільнилися від втручання надокучливих колег.
Боюся, що відсутність містера Адамса не така
незворотна, як відхід графа Морепа.
Тоді треба діяти невідкладно.
Якщо ви запросили мене сюди, щоб я погодився на перемирʼя,
мсьє перший міністр, то, на жаль, я буду змушений вас розчарувати.
Ви напрочуд добре поінформовані.
Я просто здогадався. Але тепер ви сказали.
Перемирʼя покладе край війні та витратам.
Але воно не забезпечить нашої незалежності, а важлива тільки вона.
Для вас.
Наступна кампанія має бути остання. Надалі я вам не допоможу.
А ця… допомога може бути на суму…
Ще шість мільйонів ліврів, можливо.
У подарунок.
У борг. Остання позика.
Гроші самі по собі не досягнуть мети.
Я мушу просити у вас…
Лінкори, фрегати і, скажімо, 5 000 піхоти?
Ви теж добре поінформовані.
Я теж просто вгадую.
Без них нам не перемогти.
Це залежатиме від короля.
Чи можу я надіятися, що ви нас підтримаєте перед ним?
Я завжди покладався на вашу прихильність.
Містер Адамс – залізний кулак, так? А ви – оксамитова рукавичка.
Жан! Жан-Жан!
Мсьє Жак.
Я спорожнював горщики.
Авжеж, мій дорогий старий волик.
Ніхто не казав, що ви приїдете. Будинок не готовий.
За це не турбуйся, Жан-Жан.
Ми приїхали насолоджуватися простими радощами села.
Подихати свіжим повітрям. Подивитися чесним християнам в очі…
Щоб… А для чого ми тут?
Злягатись і вбивати!
Не слухай його. Він невихований.
Ану позатикалися всі!
Знайомся: мадемуазель Одетта Кайо з театру «Комеді Італьєн».
-Мсьє. -Мсьє! Він не мсьє, він Жан-Жан.
Зараз я тебе познайомлю. Де Темпл?
Темпл!
Іди сюди! Іди сюди, Темпл!
Жан-Жан, ти знаєш, хто перед тобою?
Молодий дворянин?
Американець. Ти знаєш, хто це?
Якийсь турок?
Вільна людина. У нього немає господаря!
Його життя, його доля належать тільки йому!
Скажи щось американською.
Дайте мені свободу або дайте мені смерть.
І що ти про це думаєш?
Дуже гарно.
Дайте мені свободу! Або дайте мені смерть!
Свобода або смерть!
Піти його пошукати?
Навіщо? Ви теж його слуга?
Жак. Жак!
Що ти хочеш?
Полювання от-от почнеться.
Я вже дещо вполював. Думав, олень, а виявилося – кицька.
Няв.
Друзі бережуть секрети, так?
Вйо!
Тпру! Тпру!
Тпру!
Кинджал!
Прошу, мсьє.
Зроби нам честь.
У серце!
Ти не розумієш. Олень хоче, щоб ти його вбив.
Погляд у нього був не такий.
Це як з жінкою.
На неї треба полювати. Інакше гра не варта свічок.
А потім – спис!
Правда ж, зірочко?
У тебе не спис, а пальчик.
Мадам і мсьє,
ви найжалюгідніше збіговисько пройдисвітів і хвойд,
з якими зводила мене недоля.
Я вас ненавиджу і не зичу нічого, крім здорової порції триперу.
Ми тебе теж ненавидимо!
Бо я вас на дух не переношу,
тому хтось повинен негайно мене розвеселити!
Пісня!
-Пісня! -Африканська принцеса!
Хай африканка співає!
Вона не африканка, ви, падлюки нікчемні!
Вона – перлина «Комеді Італьєн».
Якщо хочете її послухати, вам доведеться благати.
-Правда ж? -Перестань.
Янголе, це ж забава.
Послухаймо, як ви благаєте.
Ебонітова богине…
О, темна Венеро…
Велика чорна амазонко…
-Завоюй нас! -Завоюй нас!
Бачиш? Вони тебе обожнюють.
Так само як я.
Коли коханий залицяється до мене
Він зболено зітхає й плаче
І цілими днями розказує мені
Про свої глибокі біди й жалі
О, якби він міг жити інакше
Я була б життєрадісніша
Я маю якось отримати свій борг…
Але ми в селі.
Що ви маєте знати про жінок…
«Це небезпечне дзеркало»…
Не можна їхати в Париж серед ночі.
Це краще, ніж лишатися тут.
Ви ризикуєте загинути.
Ще один дворянин, який хоче мені допомогти.
Я не дворянин.
А хто ж ви тоді?
Як ви взагалі тут опинилися?
Не знаю. Я…
Мабуть, я втік з дому.
Що таке «дім»?
Там, де твоє місце.
То де ваш дім?
Насправді ніде.
Думаєте, він ваш друг?
У нього немає друзів.
Він тримає людей, яких зачаровує, чи в яких позичає гроші,
чи яких любить принижувати.
А коли з тебе вже нічого не витиснеш чи він знудився…
Він тебе й не згадає.
Тоді чому ви з ним?
А як ви думаєте?
Він дарує вам коштовності? Куплені на батькові гроші?
А що можете запропонувати ви? Гм?
Титул? Маєток? Діамантовий браслет?
Чим ви мене вразите?
Нічим. У мене нічого немає.
Я вдарив Жака в лице.
За що?
Бо нікому не можна так з вами обходитися.
Одетто, перлина моя, вертайся до гурту!
Добре.
Що? Що?
Я сказала: «Добре».
Одетто. Одетто!
-Мадемуазель Одетта. Зобовʼязуюся… -Замовкни.
Вибачте.
Жан-Жан.
Мсьє.
-А де всі? -Нікого нема.
-Що? -Поїхали. Давно.
Лорд Малий Гівнюк і його дружки.
А як я повернуся?
Тпру. Тпру!
Париж?
-Так-так-так. -Ти ба, які люди.
Думали, ти нас розлюбив.
Це вже пройдений етап.
Чому від тебе тхне картоплею?
А де Жільбер? Що сталося?
А ти не знаєш?
Хай живе Америка!
Через два тижні відпливаємо у Вірджинію.
Тепер насправді. Буде 7 000 вояків і згода короля.
Хай навіть командувачем буде Рошамбо.
-Він досвідченіший у бою. -Які ми благородні.
Нам буде чим зайнятися.
Ви хоч памʼятаєте його незамороченим?
І ти, друже мій.
А що я?
Ти помиришся з дідом і приєднаєшся до нас?
Усі вчотирьох. Разом.
Забава буде знаменита.
-Що ти сказав? -Я дістану тобі доручення.
Помиритися з дідом?
Що нам зробити? Як у старі добрі часи?
Як ти знаєш, що про мене думає дід?
-Я… я з ним говорив. -А ви говорили про мене?
Думаєш, ти краще знаєш, що мені робити?
-Друже, я лише хотів… -Хто дав тобі право?
Бо ти – хатня тваринка Вашингтона?
Але військо тобі не дають, так?
Як думаєш, чому?
-Обережно… -А то що?
Ти багато базікаєш, але ніколи нічого не робиш.
-Зараз щось зроблю. -Давай!
Гей! Гей!
Та що з тобою таке?
Зі мною? Це не я втікаю на якусь війну, яка не має до мене жодного стосунку!
Я залишаюся тут! Я тут зустрів свою людину!
А ви всі – йолопи.
Що ти робиш?
Упорядковую папери.
Нема потреби.
Я вже почав.
Я випив багато портвейну.
Він вам шкодить.
Він тамує подагру.
Він її посилює.
Щось мене таки доконає. Чому тоді не портвейн?
Ти збираєшся сьогодні ночувати тут?
Їх не завадить переписати.
Але до ранку почекає.
Я зараз перепишу.
Два… Два примірники?
Саме так.
Один англійською.
А другий – французькою.
Переклад субтитрів: Олена Любенко