BRIT FEGYVERLETÉTEL
YORKTOWN, VIRGINIA ÁLLAM
1781. OKTÓBER 19.
Bal, jobb, bal!
Jobb! Bal, jobb, bal!
Bal, jobb, bal!
Így is van! Kotródjatok vissza Angliába!
Menjetek haza!
Ránk se bagóznak.
Elintézem, hogy figyeljenek.
Fiúk, játsszatok nekik valami frissebbet a meneteléshez!
Hé, sült marhák! Ide! Ide!
Veszítettetek!
Milyen érzés, hm?
Lázadók és békazabálók seregével szemben veszíteni?
HÁBORÚ KÖZELEG
NYILATKOZAT
STACY SCHIFF „A GREAT IMPROVISATION” CÍMŰ KÖNYVE ALAPJÁN
Én és bizonyos más New York-i személyiségek megvitattuk
egy elveknek szentelt társadalom megalapítását.
Személyes meggyőződésem, hogy a felszabadítás szükségszerű,
de a lehető legkörültekintőbben, fokozatosan kell megközelíteni.
A kérdést illetően úgy vélem, hogy a szolgaság eltörlése ildomos,
ha a vételár megtérült.
Mit ígértem neked, Benoit?
Hogy hét év múlva felszabadulhatok, Mr. Jay.
És fel is fogsz, feltéve, hogy teljesülnek bizonyos feltételek.
Megérkeztünk.
Persze a saját kényére-kedvére rendezte a dolgokat.
Nem fizet bérleti díjat. Az adósságait puszta javaslatként kezeli.
Az unokája úgy járkál fel-alá, mint kakas a szemétdombon,
miközben a titkárának hívja magát.
És ami még ennél is fontosabb, el van ragadtatva a versailles-i uraitól.
Nyomatékosan kérem, kezelje a legnagyobb szkepticizmussal minden kijelentését!
Ön szerint hanyatlik a kora miatt?
Szerintem először is nem szabadott volna ezt a megbízatást adni neki.
Csak azért nyertünk Yorktownban, hogy meghajoljunk a francia király előtt?
Erre kaptunk utasítást.
De szándékozik követni ezen utasításokat?
Lélekben.
De nem feltétlenül betű szerint.
Jó Franklin doktorom!
Mr. Jay!
Azért jött, hogy egy megfáradt embert megszabadítson a terhétől?
Nem, uram!
A kongresszus kérésére jöttem, hogy segédkezet nyújtsak a békeszerzéshez.
- Mire gondol? - Csak keveset adni, és sokat nyerni.
Hajszálra ez az én szándékom is.
Hát önből kikívánkozik valami?
Én már elmondtam.
Mr. Adams szerint túlságosan elnéző vagyok a szövetségeseinkkel szemben.
Talán említette.
Mindenki barátjának lenni annyi, mintha senkié nem lenne.
Ez olyan dilemma, amely önt sosem fogja terhelni.
- Nem azért jöttem ide, hogy kedveljenek. - Nos, ez csodálatosan sikerült.
Talán jobb lenne, ha holnap találkoznánk.
Badarság. Badarság. Vacsorát készíttettem magunknak.
Csak ennyi kell, hogy...
- Doktor? - Csak egy kis nyilallás.
- Ez... - Óhajtja...
Jól vagyok. Jól vagyok.
Hajlandó tárgyalni egy sültről és hozzá egy jóféle portóiról?
- Hajlandó vagyok megalkudni. - Mehetünk?
A szolgája nem éhes?
Honnan tudjam?
Bizonyára elégedett magával.
Miért is?
A britek megadták magukat. Megkapta, amiért fizetett.
Vagy mondhatnám úgy is, amiért kifosztotta a kincstárat.
Mintha ön nem lenne benne.
Én nem játszom játékkatonákkal a világ másik felén.
Én csak számlálom a pénzt.
Azt mondta a királynak, egy souba sem kerül.
De maga az, aki elköltötte.
Mire akar kilyukadni?
Azt hiszi, hogy ez a maga Amerikája nyereséges lesz?
És az összes arany visszaáramlik Franciaországba?
Ez egy észszerű tipp.
Mi van, ha téved?
Mi van, ha az amerikaiak és a britek megállapodnak, és minket kihagynak belőle?
- Csak a jóváhagyásunkkal tehetnek bármit. - Ó, tényleg?
Ön is ezt tenné, ha megúszhatná?
Ravasz kis szélhámos maga, Necker.
Ön talán nem az?
Franciaország csődbe mehet, tudja?
Annak számomra nem lenne jó vége.
Ahogy az ön számára sem.
Rendben, uraim! Essünk túl ezen a találkozón!
Láttam Beaumarchais-t a közönség soraiban.
- Nem vettem észre. - Elment az utolsó jelenet előtt.
Akkor elmehet a picsába!
Szerinted téged akart megnézni?
Miért ne? Csak én vagyok tehetséges a társulatban.
Meg a lószart.
Meghajolok a királynőm előtt.
Arzéntinktúra.
Odette, látogató!
Egy pillanat.
Jöjjön!
Micsoda elegancia!
Alig ismertelek meg.
Megkaptad a virágot?
Te küldted?
Milyen kedves tőled!
Ennél sokkal többet is érdemelnél.
De kedves! Édes tőled, hogy küldted.
A világot is neked adnám, ha kérnéd.
Mihez kezdenék egy ilyen ajándékkal?
Amit csak akarsz.
Csak te jársz az eszemben.
Nem hinném, hogy rászolgáltam.
És te?
Te mit gondolsz rólam?
Ide hallgass!
Jön ide valaki, akivel egyedül kell maradnom.
Megérted?
Mi van, ha nincs ínyemre?
Kihívhatod párbajra.
De nagyon bánkódnék, ha veszítenél.
Nem veszítenék.
Az még rosszabb lenne.
Hogy érted?
Monsieur Beaumarchais itt járt ma.
Nem győzött lelkendezni a játékomról.
Hívtam, hogy látogasson meg.
Van egy szerep az új darabjában, és...
Ugye nem akarod nekem elrontani?
Mikor láthatlak?
Később. Jó?
Itt van még az utasításaink kérdése.
Mit mondhatnánk még róluk, mint hogy kötelesek vagyunk követni őket?
Azok lennénk?
Ezt hogy érti?
Úgy, hogy a kongresszus eladta magát azzal,
hogy feladta a szuverenitását Vergennes gróf javára.
Na, ez ám az eszes kijelentés!
Nem azért vívtunk háborút, hogy Versailles parancsolgasson nekünk.
A hálátlanság aligha jó módja annak, hogy öregbítsük Amerika hírnevét.
Itt van a barátja követelése a határainkra vonatkozóan.
Az Allegheny-hegységtől nyugatra minden Spanyol- és Franciaország céljaira
vagy a felvilágosulatlan bennszülöttek számára marad.
A britek meg úgy trónolnak fölöttünk, mint egy pasa az éjjeliedény fölött.
Ön ilyen nemzetet képzelt?
Nem ellenezném Kanada egy szeletét.
Hogyan szándékozik megszerezni?
Ugyanis vendéglátóink nem hajlanak rá, hogy ezt feltálalják.
Jóakarattal és baráti meggyőzéssel.
Látja, miért küldtek önért, uram?
Ha Franciaországra nem, akkor ki másra számíthatunk?
Istenre és magunkra, dr. Franklin.
Ön szándékosan megsértené a kongresszus utasításait?
Csaknem 5000 kilométerre és két hónapnyira vannak tőlünk.
Nem azért bízták ránk a feladatot, hogy belátásunk szerint tegyünk?
Ez álokoskodás, Mr. Jay.
Akkor világosan fogalmazok.
Ha az utasítások veszélyeztetik a becsületünket, akkor megszegem őket.
Épp így.
Én vagyok az.
Odette?
Nem az, aminek hiszi. Balesete volt.
Miféle balesete?
Nevezzük inkább hibának! De mostanra vége, és már jól van.
Miért küldetett magáért?
Talán mert bízik bennem.
Magát nem érdekli. Ön csakis magával törődik.
Nem fog tetszeni.
Odette!
- Beteg vagy? - Rosszullét fogott el. Ennyi.
- Hívok egy orvost. - Szükségtelen.
Jéghideg vagy.
Jól vagyok.
Mondd el, mi a baj!
Nem komoly. Csak valami, amit el kellett rendeznem.
Hogy érted ezt? Áruld el!
Úgy érti, hogy még nem akarja sutba dobni a zseniális szerepeket.
Az enyém volt?
Fáradt vagyok.
Ideje felnőni.
Itt vagyok.
Ashcroft, igaz?
Bancroft.
Persze. Szörnyen sajnálom.
Maga kicsoda?
Strachey. A belügyminisztérium államtitkára.
Gondolom, tudja, miért vagyok itt.
A Palais-Royalban?
Párizsban.
Nos, hogy tárgyaljon a békéről az amerikaiakkal, gondolom.
Nehéz elhinni, hogy idáig jutottunk, de ez van.
Az a kínos, hogy valahogy engem bíztak meg valamivel...
Nos, az embere, akinek maga...
- Hogy fogalmazzak... - Titkokat adtam el.
Ő többé már nem fog idejönni.
Hogy értve?
Elküldték.
Nos, hová?
Tényleg nem tudom. Suriname-ba?
Elment?
Ó, bizony el. Igen.
De közben nem.
Parancsol?
Ön még véletlenül sem tudja, hol van, igaz?
Nos, azt hittem, itt lesz.
Pedig nincs. Én vagyok itt.
Jól gondolom, hogy nincs semmi újdonsága, amit továbbadna?
Nagy hasznunkra lenne, tudja, ahogy küszködve haladunk előre.
Attól tartok, minden benne van a jelentésben.
Igen. Persze.
Akkor rendben.
Járt valaha Floridában?
Még nem volt szerencsém.
Van ott egy ültetvényem. Indigó.
Rengeteg niggerre van ott szükség.
Várhatóan mindent elveszítek.
Gyerünk, gyerünk! Mindketten!
Fiatalember! A tét az öné.
Maga és én, hm?
Mit szól hozzá?
Amíg az utolsó gyertya ki nem alszik.
Mi az?
Sok szerencsét önnek!
Láttam játszani a királynét Versailles-ban.
Királyi méltóság tiszteli meg köreinket.
A vesztes lap.
Amint megláttam önt, tudtam, hogy nem akárki.
Mondtam magamnak, itt egy férfi, aki tudja, hogyan kell értékelni...
A nyertes lap.
A szerencse forgandó, hm?
Ön a bubit játszotta meg.
Mi?
A bubit játszotta meg.
Nem a tízest.
Nem, téved.
Arrébb tette a zsetonjait!
Ugyan mégis hogy csináltam?
Jól fontold meg, mit teszel!
Ahogy te is!
- Artois gróf. - A király fivére.
Lószőrt ragasztott a zseton aljára.
És miközben beszélt, arrébb húzta a zsetontornyot.
Jól mondom?
Próbálkozni csak nem bűn, felség.
A másik zsebet is!
Kotródjon!
Mi ez a szarság önnel és a sógornőmmel?
Igaz.
Versailles-ban voltam a nagyapámmal.
Aki kicsoda?
Benjamin Franklin.
Á, igen.
Ön Lafayette kis pincsije.
Nem vagyok senkinek semmije.
És most a nagy hős újra a szabadságért harcol.
Milyen kibaszott nemes!
Jó, hogy megszabadultunk tőle.
És ön mit csinál pontosan?
Szajhák, ital, szerencsejáték...
Nagyon jó.
Azonos az érdeklődési körünk.
Jöjjön!
Találunk önnek más elfoglaltságot.
Megegyezésre jutottunk?
Kristálytisztán fogunk fogalmazni.
Vállalniuk kell, hogy nem egyeztetnek a britekkel előzetes közlés nélkül.
Ugyanezt fogják ők is követelni.
Amelyet az utasításaink már világossá tettek.
Nem fognak átlátni a szitán.
Tehát legyünk őszinték magunk között!
Rá akarjuk szedni őket.
Nem.
Ügyvédként akarunk eljárni.
Egyetért?
- Dr. Franklin, egyetért? - Foglalkozzunk a feltételeinkkel!
Nem pontosan értem, mit mond egyáltalán.
Olvasta az utasításainkat, uram, és látja, mivel bíztuk meg.
Olvastam őket, igen.
Akkor hát mi az aggálya?
Nem minden parancsnak... engedelmeskedtek.
Hogy értve?
Úgy, ahogy mondtam.
Ez a vád igazán felháborító.
Semmivel sem vádolom, Mr. Adams.
Szemtől szembe hazugnak nevezett!
De most mondta, hogy nem az. Miért kételkednék önben?
És ön, uram?
Mi a biztosítékunk arra,
hogy nem köt békét Nagy-Britanniával, miközben mi hoppon maradunk?
Ugyanaz a biztosítéka, amit én kaptam öntől.
Az nem elégséges?
Nem találja a kongresszus megfogalmazását...
- Elnézést! - Megint a színjáték.
Gróf úr, barátom!
Doktor, önnek fájdalmai vannak.
Ön és én hosszú utat tettünk meg együtt, nemde?
Úgy bizony. Méghozzá kanyargósat.
És én önt igaz, nagylelkű szövetségesként ismertem meg,
becsületes emberként.
Most már látni a végét annak, amelyre éveket áldoztunk,
és mindketten türelmetlenné váltunk a küszöbén.
De én mondom, itt a szobában összegyűlt minden fél előtt...
hogy nem fogjuk elárulni önöket.
Mi pedig hűek maradunk önhöz, mon ami.
Mi volt ez?
- Az igazat mondtam. - Nem ebben állapodtunk meg.
Maguk ketten kötöttek megállapodást. Én csak hallgattam.
Amerika, Franciaország vagy pusztán önmaga barátja?
Dr. Franklin, igazán nagyra becsülöm önt, de ha nem dolgozunk össze...
- Nem kell a púder! - Mr. Adams, kérem!
Nem teszek féket a nyelvemre, mikor küszöbön...
Mi az ördögöt műveltél?
Nem szabad beszélned.
Mégis ezt teszem.
Nos?
Pozíciót szereztem az udvarban.
Mint mi? Bokszzsák?
Ez egész más ügy volt.
Aggódom érted, fiam.
Inkább magadért aggódj!
Tégy úgy, ahogy jónak látod!
Á, kínzóm! Milyen büntetést fogsz kiszabni rám?
Nos, kétségtelenül felállítottad a saját diagnózisodat.
A húgykövem, amit legalább 50 éve kaptam.
És most az kapott el téged.
Lehet rajta segíteni?
Litotómia.
Lithos, kő. Tomos, metszés.
Bemetszést ejtenek a szeméremcsont fölött, majd a követ csipesszel eltávolítják.
El tud végezni egy ilyen operációt, Mr. Bancroft?
Inkább olyanra bíznám, aki nagyobb tapasztalattal rendelkezik.
De az meggyógyítaná?
Hol van Mr. Adams és Mr. Jay?
Itt kint.
Ide tudod hívni őket?
Már ha az udvari rangod megengedi.
Egész éjjel melletted volt.
Mennyire taksálod az esélyt?
Az eljárás túlélésére?
Azt te már kiszámoltad.
Kegyetlenül gyötrődöm, barátom.
Akkor meg kéne kockáztatnod.
De én nem fogok részt venni ilyen hentesmunkában.
Addig pedig nem szabad mozognod.
Jobb lenne valahogy megközelíteni a húgycsövet.
Egy okosan kitalált csövet becsúsztatni a vezetéken, és...
Hogy van most, uram?
Herkulesi tettekre készen.
Véleményem szerint efféle erőfeszítésekre nem lesz szükség.
Igen, Mr. Adams?
Szeretném...
Vagyis nem kellett volna kételkednem a kínjaiban.
Talán én szolgáltattam rá okot.
Mr. Adams és én megbeszéltük, hogyan tovább.
Mindketten tudatában vagyunk, hogy a késedelem nem segíti ügyünket.
Nem bizony.
És ezért úgy gondoljuk, az a legjobb, ha előrelépünk a britekkel.
Önt természetesen folyamatosan tájékoztatjuk a fejleményekről.
Észszerű keretek között.
És a szövetségeseinknek nyújtott zálog?
Nos, ön a szavát adta.
Valami mást ajánlok.
Itt gyűljünk össze,
és egyetértésben járjunk el közös célunk érdekében!
Tényleg bölcs dolognak tartja?
Mit mond Versailles?
Látja, hogy megy ez?
Még a halál lehelete sem képes áthatolni ezen a hatalmas önhittségen.
- Mr. Adams... - A sírban is köti majd magát
a nélkülözhetetlenségéhez.
Összegyűlünk a betegágya mellett, hogy csak ő vághassa át
- a gordiuszi csomót... - Mr. Adams...
...a közönségévé téve minket, csodálni...
Mr. Adams!
Szükségünk van rá.
Mit akar?
Azért vagyok itt, hogy Artois grófot szolgáljam.
Ki szerint?
Oda hátra!
Induljon már!
Kinek a szolgája vagy?
Artois grófot szolgálom.
Artois grófot szolgálja!
Ön kit szolgál?
Nyomás! Szaporábban, nyomorult kis rágcsálók!
Kézbesítsék ezeket!
Szaporán! Iparkodjanak!
- Uram, kérem! - Kérem, uram! Kérem!
Ennyi.
Marie, még egyszer ki kell mosnod ezt a lepedőt.
És Louison, ügyelj rá, hogy...
No, ne csak álldogáljon ott!
Nem fogok könyörögni.
Bárcsak elhoztam volna a vázlatfüzetem!
Madame!
Hogy van?
Az ön társaságában máris jobban.
Túl sokáig nélkülöztem.
Attól tartok, hogy lefoglaltak a családi ügyek.
Minden rendben, remélem.
Nagymama leszek.
Ez az élet legnagyobb áldása.
Ön igen súlyos ügyekkel foglalkozik, mint hallom.
Lókereskedés, madame. Pofonegyszerű dolog.
És Mr. Temple?
Él és virul, remélem.
Ő...
Az udvarnál kezdett karriert.
Soha nem kételkedtem a kilátásaiban.
Végig így fognak szurkálódni?
Mit csináljak?
Már megfürdettem és ágyneműt cseréltem. Tegyük fel az ágyra!
Ezt magam is meg tudom oldani, köszönöm!
Meglehetősen élvezi ezt, igaz?
Nem. Nem, nem. Semmilyen körülmények között.
Örömmel magára hagyjuk.
Ne, kérem, hogy maradjanak!
Kérem! Mindketten. Kérem!
Hoztam önnek valamit, mon bon papa. Kitalálja, mi az?
Egy szopós malacot és egy érett sherryt?
Nem egészen.
Melegben kell lennie.
Engedjék be!
Miniszterelnök úr! Hadd mutassam be...
Tulajdonképpen ki maga?
Az, amit óhajt.
Mr. Paul Wentworth.
Gróf úr! Micsoda kivételes megtiszteltetés!
Úriembernek tartja magát?
Csak ha úgy kényelmes.
És miért van ebben az országban?
Rajongok a jó bordeaux-iért.
Ne marháskodjon! Nem egy fogadóban van!
Hogy biztosítsam Anglia győzelmét a lázadókkal szemben.
Úgy tűnik, nem sikerült.
Nem mintha nem próbálkozott volna.
Igaz, maga kis féreg?
Meséljen a Nagy-Britannia és Amerika közötti tárgyalásról!
Az amerikaiak az első adandó alkalommal át akarják majd baszni.
Ha fogalmazhatok itt így.
Dr. Franklin megesküdött az ellenkezőjére.
Múlt éjjel én is megesküdtem valami lotyónak, hogy örökre szeretni fogom.
Ma már a nevét sem tudom.
Mi ketten ugyanazért vagyunk itt, tudja.
Mi lenne az?
Egy rossz alku lehető legjobb lezárása.
Nem ugyanúgy kívánjuk elérni.
Nem. Maga illatfelhőt akar önmaga és a bűz közé.
Ez teszi magát igazi úriemberré.
- Vigyék a szemem elől! - Nyomást akart gyakorolni. Én segítettem.
Egy moslékban turkáló disznóhoz segített hozzá.
Mit akar, mihez kezdjek vele?
Felőlem akár fel is akaszthatja.
Látja? Így vagy úgy, de megkapom, amit akarok.
És ha igazat mond?
Maga elmegy Londonba.
Meg kell győződnünk róla, hogy az érdekeink első helyen állnak.
Jobban szeretem a lefejezést. De magára van bízva.
Örömmel. De majd csak később.
Addig is mindig tájékoztasson, miben mesterkednek itt a honfitársai!
Ez nagyban eltér a megszokottól.
A dolog nem igazán szolgálja a javunkat, Mr. Oswald.
Már ellenséges terepen járunk.
És az, hogy pontosan mely helyiségben tárgyalunk, aligha számít.
De mi megyünk hozzájuk.
Az kicsit billent a mérlegen.
Megtenné, hogy sarkon fordul és távozik?
Csupán megemlítettem a körülményeket.
Mr. Grenville?
Nem kapják meg Új-Fundlandot, efelől biztosítom.
Dr. Franklin, megtisztelő a társaságában lenni.
Noha sajnálatos, hogy gyengélkedni látom.
Szóra sem érdemes, uram. Hálás vagyok, hogy megszállhatok itt.
Talán a jövőben úgy kéne tárgyalnunk, hogy mind ágyban vagyunk.
Csupán javaslat volt.
Mielőtt folytatnánk,
Franciaország felé érzi elkötelezve magát
az itt megkötött megállapodásaink kapcsán?
Úgy szándékozunk tenni, ahogy csak kell...
Lehetővé teszi, hogy továbbra is együttműködjünk hű szövetségeseinkkel.
Csak azért érdeklődöm, mert az ő érdekeik nem egyeznek az önökéivel.
És megeshet, hogy szerződés köti magát egy háborúhoz, amit nem akar megvívni.
Attól még az adósságok kifizetése kötelezettség marad.
Férfiak becsületbeli ügye.
De a nemzetek másképp kalkulálnak, nemdebár?
Három dolog a lényeg.
A teljes függetlenségünk, az összes csapatuk kivonása
és határaink vonala.
Szívesen tárgyalunk az elfoglalt birtokok kompenzációjáról.
Például ültetvényekéről.
Milyen címen?
Azon, hogy a koronához hű alattvalók kártérítést kapnak veszteségeikért.
És a fosztogatások, amelyeket az amerikaiakkal műveltek?
Nekik mi szolgál kárpótlásul?
A saját törvénytelen lázadásuk adott okot arra, hogy...
Megállapodhatunk, hogy ezt a kérdést később, szabadon és nyíltan vitassuk meg?
Nagyon szeretném, Mr. Oswald, de egyikünk sem fiatalodik.
Ön mit javasol?
Kanada.
Mi van vele?
Átadják nekünk.
Melyik részét?
Az egészet.
Ez magában foglalja Új-Fundlandot?
Gondolnám, hogy igen.
- Ez képtelenség. - Elengedhetetlen.
Hogyhogy?
New England ősi tőkéje a szent és sérthetetlen tőkehalban van.
A 100 éve folyó orvhalászat nem jelent jogalapot.
Az angol szokásjog elismeri a természetes használatot.
Talán miután sétát tett a Királyi Pénzverde mellett,
igényt fog formálni őfelsége kincstárára.
Elég az ostoba hadoválásból!
- Nem tud eltántorítani. - Dr. Franklin!
Mr. Oswald!
Van kilátásunk egy csésze teára?
Gyerünk! Szaporán, nyomorult talpnyalók!
Elnézést! Jó napot!
- Levél Monsieur Gérard-nak. - Adja ide!
Személyesen neki kell átadnom.
Akkor egész Angliáig kell loholnia utána.
Strachey nem más, mint nagyképű, széthúzást keltő alak.
Ami Grenville-t illeti, neveletlen kölyök... Akinek egy kiadós nyakleves kéne.
Viszont Oswald... Éppolyan ravasz, mint mindenki az ő fajtájából.
A félszeműekéből?
A skótokéból.
Féltem, hogy ezt fogja mondani.
Olyan vak, hogy nem látja, hogy éket akar verni közénk?
Nem, és nem is oly bolond, hogy hagyjam ilyet tenni.
Ezt a baklövést valaki más fogja elkövetni.
Én? Erre céloz?
Hogy én lennék az ügynö... Hogy elhatározásom...
Önnek aztán van vér a pucájában, hogy...
Uraim!
Hosszú volt a mai nap.
Talán azt hiszi, felizgattam magam és könnyen ítélek, de nyissa ki a fülét!
Az ostoba vonakodása a franciákkal szemben olyan kő, mely a mélybe ránt majd minket.
Jöjjenek közelebb, uraim!
Különleges műsort láthatnak ma este!
Tíz solért! Csak tíz sol!
Jöjjenek, nézzék meg, uraim! A hatalmas pireneusi kebel!
Ne habozzanak, de várják ki a sorukat, uraim!
Ne hezitáljanak! Mindenki sorra kerül!
Örömére szolgált, uram?
Igen. Mesés.
Hé, fuvart keresel, lovagocskám?
Nézd, mit tartogatok itt neked!
A mennyországba repítelek.
Én meg a pokolba.
Eltévedtél?
Megszöktem otthonról.
Gonosz a mostohaapád?
Bezárt a toronyba.
De te kiszabadultál.
Kiszabadított a szerelmesem.
Ő hol van?
Odaveszett a csatatéren
egy Virginia nevű helyen.
Meghalt Amerikáért, igaz?
És magával vitte a szívemet.
Hogy segíthetek?
Öt livre-rel.
Előre.
Imádom a jó történeteket.
Erre!
Igen.
Üdvözlöm!
Nem örül, hogy lát?
De. Dehogynem, drága barátom. Én...
Attól féltem, hogy utolérte a balvégzet. A külsejéből ítélve azt gyanítom...
Emlékszik, mit mondtam önnek?
Pontosan mit is?
Hogy magammal rántanám.
Suriname-ba?
A pokolba.
- Ez meg mi? - A fiú beismerő vallomása az árulásról.
Nem ismeri fel? Végül is maga írta.
Mi...
- Mit... Mihez kezdjek most vele? - Adja olyannak, aki örömmel fogadja!
Az uraink már megkezdték az egyeztetést.
Úgy értem: mi értelme lenne?
Akkor nem leplezném le önt, hogy milyen kétszínű rohadék!
Ezért felakasztják,
kedves barátom.
Öt livre-et fizettem a lánynak.
Elintézem, hogy ne menjen kárba.
Tedd magad hasznossá!
Manapság ilyen az apródok divatja?
A királynő kedveli az egyszerűséget.
Nem kétséges, hamarosan herceg leszel,
rongyokba öltöztetve.
Gérard elment Angliába.
- Hogy mondod? - Ma délután elment.
Hogy szereztél erről tudomást?
Van egy bizalmasom az irodájában.
És mi az utazásának célja?
Azt nem tudom.
De ha sakkoznánk, akkor Monsieur Vergennes királyoldali futóján tartanám a szemem.
Végül azért csak sikerült megtanítanom neked valamit.
Úgy tűnik, most kénytelenek vagyunk valami mást játszani.
De a szavadat adtad.
Igazán?
Milyen kár!
Tényleg nagyon kedvelem a franciákat.
Elnézést, hogy ezen az órán zavarom, de...
Valamire fény derült, és én...
Nos, kénytelen vagyok az általam ismert legbölcsebb tanácsát kérni.
Ön túl nagylelkű.
Ön pedig túlságosan szerény.
Amint talán ön is tudja,
alkalmanként segítettem dr. Franklinnek a papírjai rendezésében.
Hiábavaló erőfeszítés, ha engem kérdez.
Ennek ellenére megpróbáltam.
Döbbenten vettem észre...
hogy akaratlanul is magammal vittem néhány levelezést a szállásomra.
Ezen azért nem kell megrökönyödni.
Persze, persze. De...
Ezt találtam.
Temple fiatalúr kézírásával.
Nem tudom tanúsítani a hitelességét, és rejtély, hogy a doktor miért titkolta.
És miért mutatja meg nekem?
Mert túl nagy a tét ahhoz, hogy olyanban bízzunk, akinek a hűsége kétséges.
Nos...
végre megjött a józan esze.
Uram?
A fiú, az unoka és a pátriárka valahogy mégis bűntelen.
Talán nem intettem önt évek óta a kétszínűségére?
Nem akartam elhinni.
A sorsunkat nem építhetjük óhajokra.
Megtarthatom ezt?
Ha okvetlenül szükséges. Én...
Bancroft, megdicsérem önt.
Mint hazafit.
A feliratot fordította: Binder Natália