‫"זה היה עולם מת.‬
‫"ויותר מזה, עולם אפור.‬
‫"מזג האוויר היה חד וצלול.‬
‫"לא הייתה לחות באטמוספרה,‬ ‫לא היה ערפל או אובך."‬
‫- ג'ק לונדון‬ ‫"אור יום בוער" -‬
‫"ובכל זאת, השמיים היו מעטה אפור.‬
‫"הסיבה הייתה‬
‫"שאף שלא היה ענן בשמיים‬ ‫שיעמעם את בהירות היום,‬
‫"לא הייתה שמש שתעניק בהירות.‬
‫"אילו ביקשו ממנו לציין איך הוא מרגיש,‬
‫"הוא היה פשוט אומר שהוא נהנה."‬
‫- מחנק -‬
‫ברוך הבא לביתך החדש.‬
‫בעצרות הם אמרו...‬
‫דולר יהיה שווה תשע לירות,‬ ‫אירו יהיה שווה 10 לירות. מה זה?‬
‫אני נשבעת, העולם הזה נועד רק לעשירים.‬
‫אתה לא משלם כסף כדי לקנות דולרים?‬
‫אין לך כסף?‬
‫אם לא, יש לך מטבעה.‬
‫אתה יכול להדפיס כסף‬ ‫כדי לקנות דולרים, נכון?‬
‫הבית שלכם היה סגור במשך זמן רב.‬
‫נכון.‬
‫בעקבות המשבר הכלכלי,‬ ‫אזרחים מוכרים את האיברים שלהם כפתרון.‬
‫מאהיר כבר לא מגיע.‬
‫אין לו בעיות בריאות, נכון?‬
‫כן, אבא שלי בסדר. הוא מטפל בעצמו היטב.‬
‫אחי יאלין, אני בטוח שלא תזכור,‬
‫אבל אני הייתי זה‬ ‫שתמיד הביא לכם את ההזמנות.‬
‫לא הייתי מצלצל בפעמון‬ ‫אם הרכב שלך לא היה בחצר.‬
‫הייתי מחכה בחוץ עד שתחזור.‬
‫למה?‬
‫כי פירושו של משלוח אליכם היה‬ ‫שאקבל טיפ נדיב.‬
‫יום אחד התחבאתי שוב בחוץ.‬
‫חיכיתי לך ואבא שלי תפס אותי.‬
‫הוא אמר, "מה אתה עושה כאן?‬ ‫אתה נעדר כבר שעות."‬
‫מכיוון שהייתי רק ילד, סיפרתי לו על הטיפ.‬
‫הוא הכה אותי חזק כל כך!‬
‫הוא אמר, "אני משלם לך שכר סתם?"‬
‫"אתה חמדן כל כך!"‬
‫זאת הייתה הפעם הראשונה והאחרונה‬ ‫שאבא שלי סטר לי.‬
‫זה היה בגללך.‬
‫אחי יאלין.‬
‫יש לי משהו לספר לך.‬
‫התחתנתי ממש לא מזמן.‬
‫מזל טוב.‬ ‫-תודה.‬
‫קיבלנו המון זהב לחתונה.‬
‫מה אני צריך לעשות איתו?‬
‫למכור אותו? להשקיע אותו בקריפטו?‬
‫אולי להרוויח עליו ריבית?‬
‫או אולי לשמור אותו כמו שהוא?‬
‫אני זקוק לעצתך.‬
‫תיכנס, אבא.‬
‫חתיכת אידיוט.‬
‫אנחנו עדיין לא פתוחים.‬
‫תקנה במקום אחר. אנחנו סגורים.‬
‫פגשת מכרים כלשהם?‬
‫דיברתי עם הבן של בעל המכולת.‬
‫הוא אמר שהוא התחתן לא מזמן.‬
‫גם אבא שלו בחור טוב.‬
‫הוא אפילו אמר, "רק חזרתם. זה על חשבוננו."‬
‫אבל סירבתי.‬
‫מה זה?‬
‫קניתי לך משהו.‬
‫באמת?‬
‫הנחתי שאין כאן תנועה.‬
‫אתה לא יושב במכונית שעות.‬
‫הו, מותק!‬
‫אתה יכול לקרוא את ההמשך שלו.‬
‫זה נהדר.‬ ‫-זה מוצא חן בעיניך?‬
‫תראי.‬
‫נהיה בסדר.‬
‫המקום הזה יהיה טוב בשבילנו.‬
‫בסדר?‬
‫שיהיה לך יום טוב!‬
‫ברוך הבא, מר יאלין.‬
‫הבית שלך הורג אותי.‬
‫ניסיתי לתקן אותו.‬
‫אני שמח להיות כאן.‬ ‫-ברוך הבא.‬
‫מילאתי את המכל. הוא מלא.‬
‫יהיו לך מים במקרה של הפסקת מים.‬
‫מחשבה יפה, תודה.‬
‫אז איך היה הטיול?‬
‫טוב, לא רע.‬
‫אבל לקח לנו שעתיים לצאת מאיסטנבול.‬
‫ברוכה הבאה, אחות.‬
‫תודה.‬
‫שתלתי אותו.‬ ‫-מה?‬
‫את עץ התפוחים הזה.‬ ‫-הו. יופי. עבודה טובה.‬
‫תודה. דוד מאהיר תמיד ביקש עץ תפוחים.‬
‫כן?‬ ‫-מעולם לא הגעתי לזה.‬
‫עכשיו תזכו לקבל אותו.‬
‫אתה רוצה את הסל שלך?‬
‫מה זה?‬ ‫-סל.‬
‫נקטוף את הזיתים שלך, נכון?‬ ‫-כן?‬
‫לא השבוע, אלא בשבוע הבא. ונשים אותם כאן.‬
‫ניקח אותם למפעל כדי לכבוש אותם.‬
‫תקבל שמן זית טעים משלך.‬ ‫-תודה.‬
‫אפילו כתבת את השם שלי.‬ ‫-סלים הם חשובים. תיזהר.‬
‫סלמה הזמינה אותנו שוב הערב.‬
‫בפעם האחרונה באנו בידיים ריקות.‬ ‫אנחנו צריכים לקנות מתנה.‬
‫למה שלא תקני משהו בחנויות שבכיכר?‬
‫לא מתחשק לי לצאת.‬
‫טוב, אני אלך, מותק.‬
‫התעייפתי כל כך באיסטנבול.‬
‫לא בא לי לעשות כלום‬ ‫מלבד לצפות בחדשות על מפורסמים בטלוויזיה.‬
‫בחודש שעבר, נכסיו של יאלין שאהין עוקלו‬ ‫והוא שוחרר מהכלא עד למשפט.‬
‫שותפיו לכאורה, ארבעה אנשי עסקים מפורסמים,‬
‫נעצרים כעת ונשלחים לכלא.‬
‫- מבזק: נכסים מעוקלים?‬ ‫התפתחות חדשה בתיק יאלין שאהין -‬
‫ארבעת אנשי העסקים האלה‬
‫גנבו על פי החשד כמאה מיליון דולר‬
‫מהקורבנות שלהם.‬
‫הערעור של עורכי הדין שלהם נדחה.‬
‫משפחות החשודים טוענות‬ ‫שמדובר בלשון הרע ובחוסר דיוק.‬
‫אנחנו עדיין בחיים. החיים ממשיכים.‬
‫אנחנו לא מתים.‬
‫אני יודע.‬
‫הכול מאחורינו.‬
‫אמרת, "אנחנו כאן עכשיו."‬
‫בוא נראה אם אתה באמת כאן.‬
‫- הענתיקות של נ' -‬
‫שלום.‬
‫אני רק מסתכל.‬
‫בבקשה.‬
‫אני מחפש מתנה.‬
‫יש לנו מגנטים.‬
‫לא, אני מחפש משהו אחר.‬
‫יש לנו פסלונים.‬
‫תראה, זה אריסטו. היה לו בית ספר כאן.‬
‫לא, אני צריך משהו אחר.‬
‫אתה יכול לחזור לענייניך.‬
‫אודיע לך אם אמצא משהו שאני אוהב, בסדר?‬
‫יש לנו את אלה לתלות על הקיר.‬
‫ראיתי אותם.‬
‫לא.‬
‫אתה יכול פשוט לשבת, בסדר?‬
‫לפעמים מגיעים לחנות‬ ‫אנשים לבושים היטב, כמוך.‬
‫הם מסתובבים.‬
‫ואז, כשהם חושבים שהם חמקמקים,‬ ‫הם גונבים מגנט ועוזבים.‬
‫לא היית מאמין לפי המראה שלהם.‬
‫באמת?‬ ‫-בהחלט.‬
‫לכן אנחנו מחכים ככה.‬
‫כדי למנוע גנבה.‬
‫כי דברים יוצאים משליטה.‬
‫אנחנו תופסים אותם.‬
‫אנחנו אומרים להם להחזיר את המגנט.‬
‫הם תמיד מכחישים את זה קודם.‬
‫הם עונים כדי להיראות חפים מפשע.‬
‫ואז אנחנו נאלצים להכות אותם בפה.‬
‫והם מקללים.‬
‫ואז מה קורה? אנחנו מכים אותם עוד.‬
‫וכשאתה מתחיל להכות אנשים...‬
‫לי, אישית, קשה להפסיק.‬
‫הזעם שלי מסנוור אותי.‬
‫והפרצופים שלהם הופכים לעיסה.‬
‫הם נהיים מעוותים לגמרי.‬
‫אנחנו מטפלים במשטרה הצבאית והכול.‬
‫אנחנו מסתבכים בצרות.‬
‫זה פוגע בנו בסופו של דבר.‬
‫הם חוטפים מכות על מגנט זול.‬
‫האם שווה להרוג אנשים בשביל זה?‬
‫לא, כמובן שלא.‬
‫נכון? זה מה שאני תמיד אומר.‬
‫אני אומר גם לניאזי.‬
‫הוא הבעלים.‬
‫אני אומר לו,‬
‫אתה חייב לגנוב בגדול.‬
‫לגנוב מגנט מזוין?‬
‫אתה צריך...‬
‫לגנוב כמו יאלין.‬
‫ולהסתובב בלי בושה‬ ‫כאילו כל החרא הזה לא קרה. נכון?‬
‫הלא כן, מר יאלין?‬
‫מה? לאן אתה הולך? אנחנו מדברים.‬
‫קח משהו, טוב?‬
‫קח גם את שתי הפרות שנשארו לי.‬
‫קח גם את שן הזהב של אימא שלי!‬
‫כל המדינה שלך!‬
‫קח הכול!‬
‫עזוב!‬
‫לא!‬
‫למה לקח לך כל כך הרבה זמן?‬
‫קנית את המתנה?‬
‫כן, קניתי.‬
‫מן הסתם, האדמות האלה ראו מלחמות.‬
‫אבל האדמות האלה ראו גם משהו אחר.‬
‫למעשה, זה יוצא מן הכלל.‬
‫פעם, הייתה תקופה שבה האדמות האלה נלקחו‬
‫בלי לשפוך טיפת דם.‬
‫זה קרה במאה הרביעית לפנה"ס‬
‫הודות לאדם נפלא בשם אובולוס.‬
‫הוא היה בנקאי.‬
‫בזמנו, הפרסים הפכו את האזור הזה לשדה קרב.‬
‫אובולוס עשה מה שהיה צריך לעשות כבנקאי.‬
‫והוא הלווה כסף ללוחמים‬ ‫כדי שהם יילחמו יותר.‬
‫ואז, יום אחד, הפרסים לא שילמו את חובותיהם.‬
‫ובמקום זה נתנו לו את האדמות האלה.‬
‫בנקאי הפך למלך של המקום הזה, של אסוס.‬
‫בנקאי למעשה קנה את המקום הזה.‬
‫היה לו עבד בשם הרמיאס.‬
‫הרמיאס עלה לכס המלכות כשאובולוס מת.‬
‫ואתם יודעים מה הוא עשה?‬
‫הוא הביא לכאן את אריסטו.‬
‫הודות לבנקאי ההוא, אסוס הפכה לביתו‬
‫של אחד הפילוסופים הגדולים בעולם, אריסטו.‬
‫זו הסיבה שהאדמות האלה‬ ‫נשלטות לא באמצעות כוח, לא באמצעות בורות,‬
‫אלא באמצעות אינטלקט.‬
‫מסיבה זו, במשך מאות שנים,‬
‫אינטלקטואלים גדולים נמשכו לכאן‬ ‫כמו על ידי כוח מגנטי.‬
‫והיום, יש בקרבנו...‬
‫אחד מהם.‬
‫ברוך הבא, יאלין.‬
‫ברוך הבא לאסוס.‬
‫ברוך הבא הביתה.‬
‫ברוך הבא.‬
‫אתה יכול לפתוח את הדלת?‬
‫יאלין!‬
‫מה אתה עושה? למה לא פתחת את הדלת?‬
‫ברוכה הבאה, היכנסי.‬ ‫-תודה. אין צורך.‬
‫בואו נצא אם אתם מוכנים.‬ ‫-אנחנו מוכנים.‬
‫יאלין, קדימה.‬
‫בואו נצא לסיבוב אם אתם מוכנים.‬
‫אני לא בא. אתן יכולות ללכת.‬
‫על מה אתה מדבר?‬
‫אבל הבטחת!‬
‫נלך למקומות יפים. אתם תאהבו אותם.‬
‫קדימה.‬
‫יש חרקים גם בבית שלכם?‬ ‫הגדולים והשחורים האלה?‬
‫הם במטבח שלי, בשירותים‬ ‫ובכל מקום. אני משתגעת.‬
‫אין לנו כאלה.‬
‫יופי, יש לכם מזל.‬
‫נהדר לחיות בטבע, אבל הלוואי שלא היו חרקים.‬
‫כי אני לא סובלת אותם.‬
‫כלומר, טוב. זה אורח חיים אורגני.‬
‫אבל יש געגוע לנוחות שבעיר.‬
‫בנוחות, את מתכוונת לבטון.‬
‫לא, לא בטון. אני לא מתכוונת לזה.‬
‫אבל את רוצה כרם. איך זה יעבוד?‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫אם את עובדת עם אדמה, יהיו בה חרקים, נכון?‬
‫לא, אני לא רוצה אותם.‬ ‫אני לא רוצה לראות אותם.‬
‫בייזה?‬
‫אני חושבת על גידול ענבים,‬ ‫ייצור יין ויצירת מותג.‬
‫יופי, כדאי לך לעשות את זה.‬
‫- כבשים לקורבן -‬
‫מה קרה? אתה בסדר?‬
‫לא, אני מרגיש שאני חולה.‬
‫אולי יש לי חום.‬
‫באמת?‬
‫קדימה!‬
‫בוא, האוויר הצח יגרום לך להרגיש טוב יותר.‬
‫בייזה! בואו כבר!‬
‫יאלין, בבקשה.‬
‫בוא ניהנה כאן.‬
‫קדימה.‬
‫- משטרה צבאית -‬
‫הגשר עדיין שם, גברת סלמה?‬
‫כן. הוא יפהפה. אנחנו אוהבים אותו.‬
‫עוד לא נפגשנו.‬
‫רב-סמל במשטרה הצבאית, סלאמי טוקר.‬
‫שלום, אני יאלין.‬
‫אשתי, בייזה.‬ ‫-שלום, מה שלומך?‬
‫שלום, אני בסדר.‬ ‫-ברכותיי.‬
‫מר יאלין, אתה אוהב לצוד? אתה יוצא לפעמים?‬
‫אני לא ממש מבין בציד.‬
‫הרשה לי לספר לך על זה.‬
‫גבירותיי, סלחו לנו‬ ‫בזמן שנצא לטיול עם מר יאלין.‬
‫הוא קצת חולה.‬ ‫-אני בסדר.‬
‫זה לא ייקח הרבה זמן.‬
‫נלך לראות את הכפר, נכון, מר יאלין?‬
‫אני בסדר, אני מרגיש טוב יותר.‬
‫אתה בטוח?‬ ‫-כן, אתן יכולות ללכת.‬
‫אז קדימה.‬
‫יום טוב.‬ ‫-יום טוב.‬
‫ד"ש למר דאים.‬
‫בוא נצא לסיבוב.‬
‫יש לנו חבר בשם צ'בדט.‬
‫הוא קצת מוזר.‬
‫לפעמים הוא עובד בחנות העתיקות של ניאזי.‬
‫זו למעשה חנות גרוטאות.‬
‫הוא משלם לבני הכפר אגורות‬ ‫על הזבל הישן שלהם.‬
‫והוא מוכר אותם לתיירים במחיר גבוה פי עשרה.‬
‫בכל מקרה.‬
‫לניאזי היו עסקים בעיר אתמול.‬
‫אז הוא ביקש מצ'בדט להיות אחראי על החנות.‬
‫והוא הסכים.‬
‫כשניאזי הלך לחנות שלו הבוקר,‬ ‫היה שם בלגן מוחלט.‬
‫צ'בדט לא היה בסביבה.‬
‫התקשרתי לשאול את אימא שלו.‬ ‫הוא לא חזר הביתה.‬
‫הדבר האחרון שאנשים ראו שם היה הרכב שלך.‬
‫כלומר, אתמול.‬
‫היית שם?‬ ‫-עברתי שם, כן.‬
‫מתי?‬
‫מאוחר...‬
‫בצוהריים המאוחרים.‬ ‫-מה הוא עשה?‬
‫-מי?‬
‫צ'בדט.‬
‫נכנסתי, העפתי מבט ועזבתי.‬
‫לא הייתה בעיה?‬ ‫-לא.‬
‫תקשיב...‬
‫יאלין.‬
‫פגעת בהרבה אנשים, נכון?‬
‫נכון?‬
‫פגעת בהרבה אנשים.‬
‫נכון?‬
‫כן.‬
‫לקחת את הכסף שלהם,‬ ‫הבטחת לשלש אותו או משהו.‬
‫והכנסת הכול לכיס שלך.‬
‫דפקת מאות אלפי אנשים.‬
‫אהיה כן איתך.‬
‫דפקת גם אותי.‬
‫מכרתי את המכונית שלי‬ ‫בשביל התרמית השטותית שלך.‬
‫אל תדאג.‬
‫כל כך הרבה אנשים מלבדי‬ ‫רוצים שתמות, במיוחד כאן.‬
‫צ'בדט הוא אחד האנשים האלה.‬
‫אני יודע, כי הוא נתן לך‬ ‫את החסכונות של אימו.‬
‫לכן אני שואל אם משהו קרה‬ ‫כשהוא ראה אותך נכנס לחנות.‬
‫לא, לא קרה כלום.‬
‫לא הרגשת חרטה, לעזאזל?‬
‫לא הרגשת כלום?‬
‫מה עשיתי? אני...‬
‫אני לא מבין למה אתה מתכוון.‬ ‫-"מה עשיתי?"‬
‫כן.‬ ‫-אלוהים אדירים.‬
‫אני לא יודע מה עשיתי...‬ ‫-לא משנה.‬
‫תגיד לי איך הצלחת לצאת מזה בבית המשפט.‬
‫איך בילית עשרה ימים בכלא ואז השתחררת מייד?‬
‫למה לא עצרו אותך?‬
‫היו לנו שותפים.‬
‫שותפים סודיים.‬
‫התביעה ואני...‬
‫שיתפנו פעולה.‬ ‫-אתה מתכוון למעצרים החדשים.‬
‫זה היה בטלוויזיה.‬
‫אז בגדת בהם.‬
‫למעשה, הצלחת להאשים אותם בכל העניין?‬
‫אתה נחש ארור.‬
‫אני בטוח שהשותפים שלך הוציאו עליך חוזה.‬
‫הם יתנקמו, נכון?‬
‫אתה תפחד מכולם ותתהה מי יהרוג אותך.‬
‫נכון?‬
‫מר יאלין...‬
‫אני לא יודע מי יהרוג אותך.‬
‫אבל לא אמצא את האדם הזה.‬
‫לא אחפש אותו.‬
‫אמרת שאתה לא יודע דבר על ציד.‬ ‫תן לי ללמד אותך.‬
‫שמעת על ציד חזירי בר?‬
‫אפילו על זה יש תשלום.‬
‫אתה משלם לממשלה על כל חזיר בר שאתה צד.‬
‫אפילו על זה יש תשלום.‬
‫אבל לצוד אותך זה בחינם כאן.‬
‫וכולם יודעים את זה.‬
‫גם אתה צריך לדעת.‬
‫איפה היית? דאגתי.‬
‫אני בסדר, הכול בסדר.‬
‫מה השוטר הצבאי רצה?‬
‫כלום.‬
‫כלום? על מה דיברתם זמן רב כל כך?‬
‫בייזה, אולי תיכנסי?‬
‫אתה מתכוון לענות לי?‬
‫בייזה, היכנסי.‬
‫בבקשה.‬
‫קדימה.‬
‫אתה יכול לספר לי מה קרה?‬
‫כלום. אמרתי לך מיליון פעם.‬
‫הוא לקח אותי לסיבוב.‬
‫הוא הראה לי את הכפרים בסביבה.‬
‫זה הכול, בסדר? שום דבר אחר לא קרה.‬
‫בבקשה תפסיק לעשות את זה.‬
‫תפסיק.‬ ‫-להפסיק עם מה?‬
‫תפסיק, אני מתחננת. למה אתה עושה את זה?‬
‫הבטחנו משהו.‬
‫הבטחת לי.‬
‫נשבעת שלא תשקר שוב.‬
‫אבל אני לא משקר!‬
‫בבקשה תגיד לי עכשיו‬ ‫אם אתה מסתיר ממני משהו.‬
‫אני לא.‬
‫אתה בטוח?‬
‫כמובן, כן.‬
‫יופי.‬
‫אז הכול בסדר.‬
‫לאן את הולכת?‬ ‫-החוצה.‬
‫לאן את הולכת?‬ ‫-זה לא עניינך.‬
‫בייזה, בואי נדבר, בבקשה.‬ ‫-אני יוצאת לשאוף אוויר.‬
‫פשוט תישארי.‬ ‫-למה?‬
‫אני לא יודע.‬
‫בואי נבלה את היום בבית, רק שנינו.‬
‫זה מה שהשוטר הצבאי אמר?‬
‫מה?‬ ‫-הוא אמר לנו להישאר בבית?‬
‫לא.‬
‫אז הוא לא הזהיר אותך? אין איום או סכנה?‬
‫לא.‬
‫אז בסדר, נתראה.‬
‫תכננתי להתקשר אליך. מה שלומך?‬
‫מה שלומך? יש לך זמן?‬
‫אני נכנס למשפט, אבל דבר, אני מקשיב.‬
‫אז אתקשר אליך אחר כך.‬ ‫-דבר. גם אני צריך להגיד לך משהו.‬
‫עשיתי משהו.‬
‫מה עשית?‬
‫משהו קרה כאן. עשיתי משהו.‬
‫מה קרה?‬
‫ובכן...‬
‫שלשום...‬
‫כלומר...‬ ‫-כן?‬
‫יצאתי לשאוף אוויר.‬
‫יש מקום במורד הגבעה.‬
‫הלכתי לשם.‬
‫נתקלתי שם בבחור.‬
‫מישהו מכאן.‬
‫מקומי.‬
‫הוא התחיל לשאול אותי שאלות.‬
‫הוא סיפר לי כמה דברים.‬
‫אוכל להתקשר אליך כשיהיה לך זמן‬ ‫כדי שנוכל לדבר יותר בחופשיות?‬
‫בסדר, תתקשר אליי אחר כך.‬ ‫אבל אני אגיד לך משהו עכשיו.‬
‫דיברתי עם התובע הבוקר.‬
‫הוא שמח מאוד על שיתוף הפעולה שלנו איתו.‬
‫אבל אתה יודע, זה מצב עדין.‬
‫לכן הוא רצה שאומר לך‬
‫שאסור לך לנסוע אפילו ברמזור צהוב‬ ‫עד שהמשפט יסתיים.‬
‫אסור לך לנסוע כשיש רמזור צהוב,‬ ‫שלא לדבר על אדום.‬
‫נאבד הכול אם משהו רע יקרה.‬
‫- מר נחש -‬
‫בייזה!‬
‫מה שלומך?‬ ‫-טוב, מה שלומך?‬
‫אני בסדר. יצאתי להליכה.‬
‫שבי.‬
‫מזג האוויר היה טוב הבוקר, אבל כבר לא.‬ ‫-נכון.‬
‫אני יכולה לקבל קפוצ'ינו?‬
‫נמאס לי לעבוד בבנק בכל מקרה.‬
‫כל הזמן...‬
‫עובדים בחלל סגור במשך שנים.‬
‫ולהתמודד עם כסף זה מלחיץ.‬
‫ונזכרתי במקום הזה.‬
‫תמיד רציתי לחיות כאן.‬
‫אני ממש אוהבת את המקום הזה.‬
‫הרגשתי שהגיע הזמן לעבור.‬
‫אז איך הולך? התרגלת כבר?‬
‫את חושבת שאת יכולה לחיות כאן?‬
‫רק רציתי מקום שבו יאלין ואני נהיה לבד.‬
‫זה הכול.‬
‫הוא יכול לעשות את זה?‬
‫כלומר, הוא יכול לחיות כאן?‬
‫יאלין יכול לחיות בכל מקום.‬
‫- עורך דין: אל תענה לטלפון! -‬
‫- הוא חזה בגיהינום! -‬
‫איך זה?‬
‫מה?‬
‫השיער שלי.‬ ‫-השיער...‬
‫הסתפרתי.‬
‫זה נראה נהדר.‬
‫מתי עשית את זה?‬ ‫-היום. אמרתי לך שיש לי הפתעה.‬
‫זה מוצא חן בעיניך?‬
‫זה נראה נהדר.‬
‫יאלין.‬
‫צ'בדט לא נראה כבר כמה ימים.‬
‫הוא נחשב באופן רשמי כנעדר.‬
‫עכשיו יש חקירה.‬
‫אנחנו צריכים לקבל את ההצהרה הרשמית שלך.‬
‫בוא וספר לנו מה קרה.‬
‫עמיתיי ישמעו את דבריך.‬
‫מה הוא יעשה עכשיו?‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫מה תעשה עכשיו?‬
‫בטח יש לך תוכנית, נכון?‬
‫אני בטוח שכן.‬
‫אין לי תוכנית כרגע.‬
‫נו, באמת!‬
‫אני בטוח שהגלגלים בראש שלך מסתובבים.‬
‫אני בטוח שיש תנועה שם למעלה.‬
‫תראה.‬
‫מה שלא תעשה,‬ ‫אני רוצה להיות הראשון שישמע על זה.‬
‫בסדר?‬
‫אני מתכוון לזה.‬
‫מה קרה לך?‬
‫אתה שקט.‬
‫אתה עצוב בגלל משהו?‬
‫זה בגלל שאתה מודאג לגבי...‬
‫מה?‬
‫כלומר...‬
‫אתה יודע, הבחור שאיבד את כל כספו,‬ ‫ואז ירה לעצמו בראש.‬
‫עכשיו, אשתו והילדים שלו בוכים בכל ערוץ.‬
‫אל תעשה את זה, יאלין.‬
‫למה אכפת לך?‬
‫איך זה קשור אליך?‬
‫זו השקעה.‬
‫זה כסף.‬
‫אפשר להרוויח או להפסיד.‬
‫הוא לא היה צריך להשקיע, נכון?‬
‫כיוונת להם אקדח לראש‬ ‫כדי לקחת את הכסף שלהם? לא.‬
‫מדובר בבחירה חופשית.‬
‫אפילו אני יודע את זה.‬
‫הם עמדו בתור כדי לתת לך כסף.‬
‫הם אוהבים להרוויח כסף,‬ ‫אבל תולים את עצמם ברגע שהם מפסידים.‬
‫החוצפה שיש לאנשים!‬
‫הם לא חושבים על אלה שהם משאירים מאחור.‬
‫אנשים אנוכיים.‬
‫אני אגיד לך.‬
‫אנשים הם חמדנים.‬
‫באמת.‬
‫שום דבר לא מספיק להם.‬
‫הם עבדים לכסף.‬
‫אז ברגע שהם מפסידים אותו‬ ‫הם חושבים שהם אבודים.‬
‫פשוט תעבוד ותרוויח כסף שוב, חתיכת ממזר.‬
‫- מבזק חדשות‬ ‫הוא הצית את עצמו! -‬
‫נצל את ההזדמנויות.‬
‫בגלל הדיכאון שנגרם מאיבוד החסכונות שלו,‬
‫הוא הצית את עצמו מול המטה של חברת ההשקעות.‬
‫המורה בן ה -34 נפטר‬ ‫בבית החולים כתוצאה מכוויות קשות.‬
‫לפי הדיווחים, המורה הצעיר מכר‬ ‫את טבעת הנישואים שלו‬
‫כדי לקנות את הדלק‬ ‫שהוא השתמש בו כדי לשרוף את עצמו.‬
‫הוא הותיר אחריו‬ ‫את אשתו האבלה וילד בן שלוש.‬
‫יאלין, אני רואה את השאלות ששלחת לי.‬
‫"איך נגלה מי דיווח עליי?‬ ‫הם יכולים לבטל את איסור הנסיעה שלי? "‬
‫תקשיב לי.‬
‫ראשית, לא נוכל לגלות מי דיווח עליך, בסדר?‬
‫תשכח מזה. זה בלתי אפשרי.‬
‫שנית, רציתי לנסות את מזלי,‬
‫אז שאלתי את התובע לגבי איסור הנסיעה שלך.‬
‫הוא רתח מזעם.‬
‫הוא אמר שזה לא בא בחשבון. הוא התנפל עליי.‬
‫תראה.‬
‫דרישות כאלה יכולות לגרום לנו לצרות‬ ‫ולגרום לכך שניראה חשודים במהלך המשפט.‬
‫פשוט סמוך עליי.‬
‫תן לי לטפל בזה כמו שאני יודע.‬
‫תפסיק להציק לי כל הזמן.‬
‫נדבר מאוחר יותר.‬
‫בן זונה!‬
‫אל תעשה את זה.‬
‫בבקשה, אל תעשה את זה.‬ ‫-הרסת אותנו!‬
‫בבקשה!‬
‫לא!‬
‫הצילו!‬
‫התקף לב!‬
‫הוא מת!‬
‫קדימה, בואו נלך!‬
‫קדימה!‬
‫הוא תמיד היה כזה.‬
‫יאלין תמיד היה כזה. זה לא חדש.‬
‫זה נהדר. הוא יודע מה הוא רוצה.‬
‫לא, הוא לא.‬
‫לא. הלוואי שהוא היה יודע.‬
‫אז מה הוא עושה?‬
‫הוא רוצה הכול.‬
‫כל דבר בעולם.‬
‫ואת?‬
‫אני?‬
‫מה את רוצה? מה בייזה רוצה?‬
‫רק הזדמנות שנייה.‬
‫אני רוצה שקט.‬
‫אני לא רוצה לדאוג לגבי מה שיקרה מחר.‬
‫- עורך דין,: אנחנו לא יכולים לגלות‬ ‫כי זה עד סודי! -‬
‫יום טוב.‬ ‫-תודה.‬
‫יש כאן באזור עוד נמל?‬
‫לא, אין.‬
‫בסדר.‬ ‫-טוב.‬
‫יום נעים.‬
‫יום טוב.‬ ‫-תודה.‬
‫אנחנו יכולים לדבר?‬ ‫-בטח, בוא.‬
‫אתה מזהה אותי?‬
‫לא, אני אמור?‬
‫אתה הנוסע ביערות, נכון?‬
‫בוא. אני מכין פיתיון.‬
‫אתה יודע איך להכין את הפיתיון הכי טוב?‬
‫אתה לוקח את הדג.‬
‫אתה שופך עליו סוכר.‬
‫הוא נוצץ כמו תכשיט בים.‬
‫הוא אומר לדגים אחרים,‬ ‫"בוא! בוא לנשוך אותי! "‬
‫אני צריך לעבור לצד השני.‬
‫לאן? ללסבוס?‬
‫כן.‬ ‫-קח את המעבורת מקוצ'וקויו.‬
‫למה? אתה לא לוקח אנשים?‬
‫קפטן רחמי! אנחנו לוקחים אנשים לצד השני?‬
‫אנחנו לוקחים גברים אמיתיים.‬
‫הרכב שלי שם.‬
‫הבאתי את הרכב שלי לכאן. ג'יפ שחור.‬
‫אתן לך אותו, אם תיקח אותי לשם מחר.‬
‫זו הייתה טעות. אני מצטער על זה, טוב?‬
‫תהיה פה מחר בחמש בבוקר.‬
‫תשאיר לי את מפתחות הרכב שלך.‬
‫קפטן רחמי יכניס אותך לשם.‬
‫אל תעשה רעש.‬
‫אסור שאף אחד ישמע, יראה או ישים לב.‬
‫תוך חצי שעה תהיה בלסבוס.‬
‫מחר בחמש בבוקר. בסדר.‬
‫עקבת אחריי?‬
‫אחריך? לא. למה?‬
‫מה עשית ביער אתמול בלילה?‬
‫אני כבר חוזר.‬ ‫-מה קרה?‬
‫טוב. אתה בסדר?‬
‫לא.‬
‫בייזה, לכי לארוז לנו מזוודה.‬
‫את לא צריכה לארוז הרבה.‬
‫אנחנו עוזבים. למעשה...‬
‫אנחנו עוזבים הלילה.‬
‫מה זאת אומרת? לאן אנחנו נוסעים?‬
‫יאלין. מה... יאלין!‬
‫מזוודה? לאן אנחנו נוסעים?‬
‫את סומכת עליי?‬
‫בבקשה, לכי לארוז.‬
‫לא. לא אזיז אצבע אם לא תספר לי הכול.‬
‫לאן אנחנו נוסעים ולמה?‬
‫בבקשה, אל תפחיד אותי. אני מתחננת בפניך.‬
‫בסדר, אני אגיד לך.‬
‫הם רוצים להרוג אותי.‬
‫מי?‬
‫הם יהרגו אותי.‬
‫מי?‬ ‫-כולם כאן.‬
‫כל אדם כאן שאיבד את כספו רוצה להרוג אותי.‬
‫את מבינה?‬
‫הם איימו עליך או אמרו משהו?‬
‫זה לא איום.‬ ‫אני אומר לך, הם רוצים להרוג אותי.‬
‫בסדר?‬
‫תראי, הלכתי לשירותים בזמן המופע.‬
‫נתקלתי שם באדם.‬
‫הוא שלף לעברי אקדח.‬
‫מי?‬
‫אני לא יודע. בחור.‬ ‫מעולם לא פגשתי אותו.‬
‫הוא הצמיד לי אקדח לראש.‬
‫כמעט מתי שם, בסדר?‬
‫הצלחתי לברוח.‬ ‫-בסדר.‬
‫בוא...‬
‫בוא נספר למשטרה.‬ ‫בוא נגיד לשוטר הצבאי הזה.‬
‫גם הם בעניין.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫כולם מעורבים בזה.‬
‫המשטרה הצבאית מחכה בקוצר רוח‬ ‫שמישהו יהרוג אותי.‬
‫כולם מעורבים בזה.‬
‫לאן אנחנו נוסעים? בחזרה לאיסטנבול?‬
‫יאלין!‬
‫אנחנו לא חוזרים. זה מספיק.‬
‫ברור שלא יניחו לי כל עוד אני במדינה הזאת.‬
‫אז מה התוכנית?‬
‫עשיתי עסקה עם כמה בחורים פה.‬
‫ניסע ללסבוס מחר.‬
‫על מה אתה מדבר, יאלין?‬
‫אילו בחורים?‬
‫יאלין?‬ ‫-ניסע ליוון.‬
‫יוון?‬
‫יאלין!‬
‫עם מי עשית עסקה?‬
‫מי הם? איך אנחנו סומכים עליהם?‬
‫מה אם הם יעשו לנו משהו?‬
‫אל תדאגי, הם לא.‬
‫איך אתה יודע?‬
‫תאמיני לי, הם לא יכולים לעשות כלום.‬
‫איך מצאת אותם? מתי?‬
‫ידעתי שזה יגיע לזה. ידעתי שזה יקרה לנו.‬
‫אז מצאתי אותם.‬
‫מה אנחנו עושים ביוון? איך נסתדר?‬
‫אבא שלך שולח לנו רק קצת כסף. זה לא יספיק.‬
‫יש לי את זה.‬
‫תראי.‬
‫כאן...‬
‫יש מיליון אירו.‬
‫הכול שלנו.‬
‫לאן את הולכת, בייזה?‬
‫בבקשה, בייזה, בואי הנה. לאן את הולכת?‬
‫אני מצטער שהסתרתי ממך את הכסף,‬ ‫אבל זה זמן רע להתרגז.‬
‫עלינו למהר.‬
‫איזה מין אדם אתה?‬
‫הסירה מחכה. אנחנו עוזבים.‬
‫בייזה.‬
‫אנחנו צריכים ללכת, קדימה.‬ ‫-הסתרת כסף? ואו.‬
‫אתה מסוגל לכל דבר.‬
‫בואי נלך, בבקשה. בייזה.‬
‫אז אם מישהו לא היה מכוון לך אקדח לראש,‬
‫הכסף הזה היה נשאר חבוי.‬
‫אבל תן לי להגיד לך משהו, יאלין.‬
‫אל תקרא לזה שלנו.‬
‫זה לא הכסף שלנו.‬
‫מה זאת אומרת?‬ ‫-הוא לא.‬
‫הוא לא שלנו.‬
‫הסגרתי אותך.‬
‫מה?‬
‫אני האדם שהסגיר אותך.‬
‫שאלת.‬
‫"איך הם ידעו? איך הם גילו?"‬
‫נלחצת.‬
‫ככה הם ידעו.‬
‫בגללי נתפסת.‬
‫בבקשה, תפסיקי להיות מגוחכת.‬
‫את משחקת משחקים? את מסטולה?‬
‫קדימה, אנחנו צריכים ללכת.‬ ‫-זו הייתי אני!‬
‫מה זאת אומרת?‬ ‫-אני הסגרתי אותך.‬
‫את לא יכולה...‬
‫לעשות דבר כזה. למה עשית את זה בכלל?‬
‫לא היית עושה דבר כזה. אלה שטויות.‬
‫קדימה.‬
‫זה מה שהתובע אמר עליך.‬
‫הוא אמר, "לא, הוא לא היה עושה את זה."‬
‫"מר יאלין לא היה עושה זאת‬ ‫כאיש עסקים מכובד."‬
‫אמרתי, "איש עסקים?"‬
‫"חברת ההשקעות היא תרמית!"‬
‫אבל הוא לא האמין לי בהתחלה.‬
‫ואז סיפרתי לו.‬
‫על איך שהתעסקת עם המספרים.‬
‫ואיך גרמת לחברה להיראות רווחית.‬
‫ואז הוא האמין לי.‬
‫אני מניחה שלפעמים קשה להאמין.‬
‫אתה מאמין בכל מיני שקרים,‬
‫אבל אתה לא מאמין‬ ‫ברגע שמישהו אומר לך את האמת.‬
‫את...‬
‫שלחת אותי לכלא.‬
‫כן.‬
‫בחיי...‬
‫מה אם לא הייתי מצליח...‬
‫להשתחרר?‬
‫מה אם לא הייתי עושה את העסקה ההיא?‬ ‫מה היה קורה אז?‬
‫הייתי מחכה.‬
‫לא משנה כמה שנים. זו הייתה התוכנית שלי.‬
‫התכוונת לשלוח אותי לכלא, ואז לחכות לי.‬
‫באמת?‬
‫בדיוק.‬
‫יכול להיות ששמעתי לא נכון?‬ ‫-לא. זה נכון.‬
‫למה?‬
‫בתקווה לגרום לך לחשוב בהיגיון.‬
‫השתגעת?‬
‫את משוגעת?‬
‫איך יכולת לעשות את זה?‬
‫תראי את החיים שלנו!‬ ‫איך יכולת לעשות את זה?‬
‫את מבינה מה עשית לנו?‬
‫לנו?‬
‫אין "לנו", יאלין.‬
‫את חולה!‬ ‫-אני חולה! נכון!‬
‫כי גרמת לי להיות חולה!‬
‫אבל עכשיו שחשפת את הכסף הזה,‬
‫ורק מתוך חשש לחייך, אני מרגישה טוב יותר.‬
‫אני לא מאמין שאת אוהבת אותי!‬ ‫מתברר שמעולם לא אהבת אותי!‬
‫אהבה? על מה אתה מדבר?‬
‫אף פעם לא אהבת אותי!‬ ‫-על מה לעזאזל אתה מדבר?‬
‫בגללך, המשפחה שלי דחתה אותי.‬ ‫על מה אתה מדבר?‬
‫לא נשארו לי חברים!‬ ‫אפילו אחי לא מוכן לדבר איתי!‬
‫רק כי לא נפרדתי ממך.‬
‫כמה חבל.‬
‫אתה פתטי.‬
‫אני מרחמת עליך.‬
‫לא הבנת את זה,‬
‫אבל באיסטנבול נראית כמו דחליל.‬
‫בדיוק כמו דחליל ממולא בכסף,‬
‫לבוש במקטורן‬
‫ומונח באמצע שדה עם כל העורבים מסביב.‬
‫דחליל ממולא בכסף.‬
‫לכן כולם סביבך רעדו מפחד.‬
‫הם ניסו לרצות אותך כדי שלא תדפוק אותם.‬
‫מה עכשיו? מה?‬
‫לא נשאר אף אחד.‬
‫כולם אינם.‬
‫חוץ ממני.‬
‫כמו אידיוטית, חלמתי להציל אותך‬ ‫ולהתחיל חיים חדשים יחד.‬
‫אבל שוב עבדת עליי!‬
‫הבטחת לי שלעולם לא תסתיר דבר,‬ ‫שלעולם לא תשקר, ואז אתה עושה דבר כזה!‬
‫ואני האמנתי לך כמו אידיוטית!‬
‫באתי כל הדרך עד לכפר הארור הזה!‬
‫לעזאזל!‬
‫אבל לא באת לכאן כדי להתמקם.‬
‫באת לכאן כדי להתחבא.‬
‫היית זקוק לחור שתוכל לזחול לתוכו‬ ‫עד שאנשים ישכחו מהדברים שעשית!‬
‫עכשיו, אנשים מציתים את עצמם,‬
‫ואתה רוצה שנברח עם הכסף שלהם?‬
‫בדיוק בגלל זה הסגרתי אותך!‬ ‫התובע יקבל את הכסף הזה.‬
‫לעזאזל איתך.‬ ‫-תחזירי את זה!‬
‫לעזאזל איתך.‬
‫גם את בטח שונאת את עצמך כי את בדיוק כמוני.‬
‫לעזאזל איתך.‬
‫אני לא כמוך. אני לא חסרת לב כמוך.‬
‫לעזאזל איתך.‬
‫ביום הראשון בכלא‬
‫התחרטתי.‬
‫הבטחתי לא לגעת בכסף של אף אחד.‬
‫לא לפגוע באף אחד.‬
‫לא לרמות אף אחד.‬
‫אתה מבטיח יותר מדי הבטחות.‬
‫חתיכת שקרן!‬
‫כל החיים שלך הם שקר.‬
‫פחדן שכמוך.‬
‫למה בכלל האמנתי לך?‬
‫באתי לכאן כדי להיות אדם אחר,‬ ‫אבל זה לא עבד.‬
‫בזבזתי את השנים שלי איתך.‬
‫תמכתי בך בכל שטות שעשית!‬
‫לעזאזל איתך.‬
‫תדווחי עליי שוב לתובע‬ ‫אם לא אתן לך את הכסף, נכון?‬
‫למה לא עזבתי אותך?‬
‫תראה, אני עדיין מנקה לך את הבלגן!‬
‫אני מנסה להציל אותך! עדיין!‬
‫את תסגירי אותי.‬
‫אתה יודע מה עבר לי בראש ביום המעצר שלך?‬
‫פשוט תהיתי...‬
‫אם לא הייתי פוגשת אותך,‬
‫אם לא היינו נפגשים,‬
‫איך החיים שלי היו נראים?‬
‫הייתי מעדיף שתבגדי בי עם מישהו...‬
‫מאשר שתמעלי באמוני.‬
‫קחי את הכסף ולכי.‬
‫את לא יודעת מי אני?‬
‫את לא יודעת איזה מין אדם אני?‬
‫קומי!‬
‫שכחת מי אני?‬
‫מה?‬
‫אל תשכחי לעולם.‬
‫- מר נחש -‬
‫איפה אתה?‬
‫תפתחו את זה.‬
‫שב.‬
‫קשה בכלא.‬
‫אתה תקוע בין ארבעה קירות.‬
‫אתה מחכה ומחכה.‬
‫לך קשה במיוחד.‬
‫ראיתי הרבה.‬
‫אנשים מתחננים.‬
‫מבקשים להיהרג.‬
‫היה אדם בוגר שבכה כל לילה.‬
‫כולם היו כמוך.‬
‫משכילים, עשירים.‬
‫ולא היה להם אומץ להתאבד.‬
‫אז אני יודע שלבלות לילה אחד בכלא‬ ‫מרגיש כמו גיהינום.‬
‫ואתה החזקת מעמד עשרה ימים.‬
‫אבל זה עניין של אופי.‬
‫אתה צריך שיהיה לך את זה.‬
‫אני מניח שגם לך יש את זה.‬
‫אתה חסין.‬
‫זוכר את צ'בדט?‬
‫מי?‬
‫הנעדר מהחנות עם הזבל.‬
‫אה.‬
‫הוא בטח ברח ליוון.‬
‫יש גם את גאליפ השמן.‬
‫הוא עובד כגנן בבתי מלון.‬ ‫גם הוא נעדר, ככל הנראה.‬
‫אבל ברור שגם הוא ברח ליוון.‬
‫אם מישהו נעדר כאן, הוא בטוח נמצא שם.‬
‫ארצנו היפה לא מספיקה?‬
‫נכון?‬
‫הם מתעקשים לנסוע לאירופה.‬ ‫באירופה אין כלום!‬
‫הם אובססיביים לכסף.‬
‫בוקר טוב.‬
‫אני יכולה להצטרף אליכם לארוחת בוקר?‬
‫בוקר טוב.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫איפה בייזה?‬
‫היא עזבה.‬
‫חבל מאוד.‬
‫קיוויתי שנוכל לאכול ארוחת בוקר.‬
‫טוב, תנו לי להכין אותה.‬
‫בטח.‬
‫בוקר טוב, שכן!‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫מה שלומך, אחי יאלין?‬
‫יש לי חבושים מעולים.‬
‫הבאתי לך כמה, מר יאלין.‬
‫תיהנה.‬
‫האביב הגיע.‬
‫סוף סוף! קפאנו! החורף הזה היה קר כל כך.‬
‫בוקר טוב, רבותיי.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫ואו, מר דאים!‬ ‫-סלאמו עליכום. בוקר טוב.‬
‫מר יאלין, בדקתי את העץ ששתלתי.‬
‫הוא מרוצה מהמקום שלו.‬
‫הוא יניב תפוחים טעימים.‬
‫אני אשתול גם אותם.‬
‫שנשתול כאן עץ רימונים?‬
‫המופע היה נהדר, נכון?‬
‫הוא היה נפלא.‬
‫הוא היה חגיגה לאוזניים. תודה.‬
‫נכון? אני שמח שארגנו אותו.‬
‫היה יפה מאוד שעשינו את זה פה.‬
‫הלוואי שהיית נשאר עד הסוף.‬
‫אתה מרגיש טוב יותר היום?‬
‫כן.‬
‫אמרת שאין לך רעיונות חדשים.‬
‫התוכנית הזאת מטורפת.‬
‫לא ייאמן.‬
‫קראתי את כל ההודעה שלך הבוקר.‬
‫אני מתרגש.‬
‫זה מתאים לי. אני בעניין.‬
‫היי, אתה!‬
‫תביא את הסל.‬
‫טוב, התה מוכן.‬
‫תתכבדו.‬
‫מזג האוויר נחמד כל כך היום.‬
‫סוער אבל לא קר.‬
‫בוא נצא לטיול היום.‬
‫בוא נלך ליער.‬
‫כדאי לכם לעשות זאת.‬ ‫זו תקופה נהדרת בשביל זה.‬
‫שים את זה שם.‬
‫היית במפלי חאסנבוגולדו, מר יאלין?‬
‫בטח, לקחנו אותו לשם.‬
‫- מר יאלין -‬
‫המקום הזה הוא באמת גן עדן.‬
‫אני שמח שגם אתה באת לכאן, יאלין.‬
‫תסתכל מסביב, זה גן עדן.‬
‫תרגום כתוביות: יפעת גריצמן‬