DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
Když jsem byl kluk, tohle bylo mé hřiště.
Tichý oceán, největší a nejhlubší na světě.
Vzbuzuje úctu, úžas
a někdy i strach.
Oceány jsou pro naše přežití stejně důležité jako vzduch.
Na celém světě jsme ochránili téměř 8 % těchto vod.
Příkladem je Státní mořská rezervace Monterey Bay.
Táhne se podél čtvrtiny kalifornského pobřeží,
od San Franciska na severu
po region Big Sur na jihu.
Tato unikátní přírodní rezervace
chrání přes 15 500 km² Tichého oceánu.
Je oblíbená mezi návštěvníky.
Od migrujících zvířat
po turisty, kteří je tu pozorují.
Bohaté vody zálivu Monterey jsou obrovským lákadlem
i pro největší zvíře všech dob.
Majestátní plejtvák obrovský.
Takový přírodní zázrak, a to přímo na prahu Kalifornie.
Ale mohou přírodní rezervace a miliony lidí existovat vedle sebe?
Budou tu moct být nedotčené oblasti,
kde se vedle nás všech bude stále dařit přírodě?
STÁTNÍ MOŘSKÁ REZERVACE MONTEREY BAY, USA
Každé roční období v zálivu Monterey vytváří svůj dramatický příběh.
Nejtěžším obdobím je zima.
Na výběžku Año Nuevo je prosinec.
Jsme na severním konci rezervace.
Odlehlé písečné duny jsou vyhrazeny pro nejpřitažlivějšího hosta Kalifornie.
Rypouš severní.
Jméno dostal podle dlouhého nosu, kterým se samci honosí, aby přilákali partnerku.
Ale v téhle části roku
mají samice jiné starosti.
Každá máma obvykle porodí jediné mládě.
Tohle je jen čtyři týdny staré,
přitom už váží 140 kilogramů.
A to díky mateřskému mléku.
Obsahuje 55 % tuku, proto patří k nejvydatnějším v celé živočišné říši.
Ovšem vyrobit tak výživné mléko něco stojí.
Po měsíci stráveném na pláži mu máma dala vše, co mohla.
Musí se vrátit do moře, aby nakrmila sebe,
a k němu už se nikdy nevrátí.
Poprvé v životě je mládě odkázáno samo na sebe.
Je dost velké, aby ho matka odstavila. Ale hlad má pořád.
Být opuštěno je zkouška, které musí čelit každé mládě.
Většina odstavených mláďat hladoví,
dokud nevyrostou, aby si ulovila potravu sama.
Jednou za čas se však objeví mládě,
které se nehodlá smířit se svým osudem.
Pokusí se spáchat
mléčnou loupež.
Bude to vyžadovat lest a podvodný trik.
A schopnost provést akci nepozorovaně.
To se lehko řekne, ale hůř udělá.
Stačí tohle mládě odstrčit...
Dopaden.
Snad by mohl odvést pozornost.
A má kliku.
Mezi dvoutunovými samci pravidelně dochází ke rvačkám.
Už je skoro tam.
Nemůže si dovolit dostat se do palby.
Naštěstí uteče.
Zhruba každé čtyřicáté mládě zemře každý rok na následky rozdrcení.
Když se rozhostí klid
a kolonie uléhá k nerušenému spánku,
mladík zmerčí
snadný cíl.
Pokud neprobudí mámu.
Chce to opatrnost.
Povedlo se!
Máma si nevšimla výměny a zahání vlastní mládě.
Tomuto mladému padouchovi
vyšla další runda v cizí výkrmně.
Získává náskok, až půjde na jaře poprvé do moře.
Tuto lstivou strategii ovládá jen jedno z tisíce mláďat.
Ti, kterým se to daří, dosáhnou tak obřích rozměrů,
že jim vědci říkají super-odkojenci.
Ale pro většinu znamená zima v Monterey méně potravy.
A v rozlehlém, otevřeném prostoru rezervace
není hledání potravy nikdy snadné.
Kosatka dravá.
Tyto mimořádně inteligentní kosatky patří k nejvýše postaveným mořským predátorům.
Žijí v úzkých rodinných svazcích.
Tato skupina spoléhá na moudrost své zkušené hlavy rodu.
Vědci, kteří ji zkoumají, jí dali jméno Hvězda.
Jedna z dcer Hvězdy je březí.
Kosatky mají mláďata jednou za pět let.
Proto je teď důležitější než jindy najít potravu, a to brzy.
Osamělý lachtan kalifornský.
Pro Hvězdu a její březí dceru velmi žádaná strava.
Následná oslava pomáhá tmelit rodinné vazby.
Ale tenhle úlovek je na dlouho nezasytí.
Hvězda musí vést svou rodinu za další kořistí.
Nedostatek potravy není jediný důvod, proč jsou tu zimy náročné.
Vzdouvající se vlny
narážejí na mělké pobřežní vody.
Vznikají tu jedny z největších a nejznámějších vln na světě.
Mavericks.
Ikonické pobřeží surfařů.
Neúprosná síla vln však může z pobřeží učinit vyčerpávající místo k životu.
Ovšem jsou tu místa, kde se dá najít úkryt.
Pokud víte, kde ho hledat.
Montereyské přístavy byly kdysi domovem obchodních lodí,
které zbavovaly oceán divoké přírody
v průmyslovém měřítku.
Mnoho druhů, od sardinek po velryby, se ocitlo na pokraji vyhynutí.
Roku 1992 byl záliv Monterey vyhlášen
národní mořskou rezervací.
Dnes tytéž přístavy poskytují jistou úlevu.
Místo k odpočinku
a k zotavení.
Vydra mořská.
Dříve byla lovena pro svou kožešinu a jejich počet klesl na 50 kusů.
Dnes je chráněna. V rezervaci žije přes 2 000 jedinců.
Starý velrybářský přístav uprostřed zálivu Monterey
vítá svůj nový přírůstek.
Jen pár hodin staré mládě vydry mořské.
Je naprosto bezmocné
a zcela spoléhá na svou mámu.
Ta ho musí udržet v teple a suchu.
Což je nekonečná práce.
Naštěstí člověk vytvořil šikovná místa, kde se dá spočinout.
Pokud ovšem mezi davy najde volné místo.
A i když ho najde,
je příliš vysoko.
Je čas mládě nakrmit,
odpočinout si a vyhřát se na slunci.
Novopečená maminka nemůže jen zůstat s mládětem.
Aby měla kvalitní mléko, musí se sama dobře živit.
To znamená nechat mládě o samotě.
Ale přístavní chodníky jsou moc rušné.
A tak hledá dál tiché, suché místo, kam by mládě dočasně schovala.
Dokonalé.
Mládě je v bezpečí
a maminku čeká vzácný okamžik:
chvilka pro sebe.
Živí se hlavně měkkýši, korýši a červy.
Kojící matky musí zdvojnásobit příjem kalorií.
Dokud ho matka v půl roce neodstaví,
bude mládě závislé na tom, co jim matka sežene.
Nejnovější obyvatel Monterey Bay
je zase tam, kde chce být nejvíc.
Rezervace ovlivňuje život i mimo své vody.
Teplé proudy od jihu
uvolňují své teplo do vzduchu.
Ukusují část zimy a vytvářejí dokonalé podmínky
pro vzácného hosta.
Do těchto chráněných pobřežních lesů u města Santa Cruz
přilétá monarcha stěhovavý.
Podnikl sem až 1 600 km dlouhou pouť
ze vzdálené Kanady.
A není sám.
Příštích pár měsíců tu stráví celá kolonie motýlů,
chráněna před krutou zimou na severu.
Dříve tu v lesích přezimovaly miliony motýlů.
Dnes jich zbývá méně než jedno procento.
Zbytek zmizel v důsledku klimatických změn
a ničení biotopů.
Tyto stromy patří k nemnoha jejich útočištím.
Nyní musí monarchové vyčkat na příchod jara.
Po dlouhém čekání konečně vysvitne teplejší slunce.
Roztáhnou křídla, aby nasáli teplo.
A mávají křídly, aby rozhýbali ztuhlé svalstvo.
A pak, když přijde vhodná chvíle...
zamíří do vnitrozemí naklást vajíčka.
Další generace motýlů, které se budou vracet do Kanady,
ponesou novou naději pro budoucnost svého druhu
díky daru, který jim skýtají teplé oceánské zimy.
Připomínají nám, že zdraví našeho podnebí
a našich oceánů spolu úzce souvisí.
Příchod jara se vyznačuje změnou převládajících větrů.
Severozápadní větry způsobují příliv studené vody z hlubin.
Zároveň přinášejí živiny do mělčin.
A během pár týdnů
se podél celého pobřeží začnou objevovat fascinující obrazce.
Kelpové lesy.
Tyto obří mořské řasy živí veliká společenství.
Ideální místo, kde mohou mořské vydry hledat potravu.
A tyto kelpy pomáhají bojovat proti klimatickým změnám,
neboť zachytí 20krát větší množství uhlíku na akr než lesy na souši.
To, po čem baží tato hladová vydra, nenajde nahoře.
Na spodní části chaluh se nachází čerstvá jarní pastva.
Ale ne vše je podle jejího gusta.
Mořské vydry jsou vybíravé.
V mládí si vypěstují chuť na oblíbenou stravu své matky.
Některé jedí pichlavé ježovky.
Tahle ale ne.
Ta miluje mušle.
Spoustu mušlí.
A když si vydry chtějí odpočinout a jídlo strávit,
zabalí se do chaluh
a dáchnou si, aniž by je proudy odnesly na moře.
Jarní kelpy slouží mnoha živočichům jako bezpečná skrýš.
Za nimi však leží hlubší vody, kde se není kam schovat.
Záliv Monterey ukrývá podmořskou propast
stejně velkolepou jako Grand Canyon.
S hloubkou přes deset kilometrů rozděluje záliv na dvě části.
Každý živočich, který plave podél pobřeží, musí kaňon překonat.
Hvězda a její hladová rodina to vědí.
Hvězda se stala babičkou a stará se o dvouměsíční mládě své dcery.
Jejich plavbu načasovala tak, aby nastražila léčku
na svou nejdůležitější kořist.
Každý rok v dubnu tudy migrují na sever plejtvákovci šedí.
Drží se v bezpečí pobřežních vod
maskováni kelpovými lesy.
Ale jakmile doplují do středu zálivu,
nezbyde jim nic jiného než úkryt opustit.
Dospělí plejtvákovci jsou asi osmkrát těžší než kosatky,
na útok příliš velcí.
Cílem tedy bude menší mládě.
Dost velké, aby nakrmilo rodinu na mnoho dní.
Při lovu se kosatky odmlčí.
Útok vedou největší dospělí jedinci.
Nejdřív do mláděte vrazí.
Udeří do něj takovou silou, že dvoutunové mládě plejtvákovce
téměř zvednou z vody.
Starostlivá matka odpoví útokem.
Jediné máchnutí obrovským ocasem
může být pro kosatku smrtící.
Kosatky mládě odstrčí od matky.
Jedna za druhou mu útočí na záda
a snaží se ho utopit.
V centru dění je i nejmladší mládě kosatky,
které se učí od svých příbuzných.
Matka plejtvákovce to ještě nevzdává.
Snaží se udržet hlavu mláděte nad hladinou.
Ale proti spolupracující rodině nemá šanci.
Události nabraly milosrdně rychlý konec.
Jediná velryba uživí mnoho dalších tvorů.
A Hvězda předala rodině dovednosti, které budou potřebovat k přežití.
Jaro přechází v léto a počasí se dramaticky mění.
Poté, co moře celou zimu půdu ohřívalo, ji teď bude ochlazovat.
Studená voda vyvěrající z hlubin se setkává s teplým letním vzduchem.
Začíná se tvořit mořská mlha.
Místní jí říkají „červnové přítmí“. Mlha zahaluje pobřeží.
Na severním konci rezervace
se v mlze skrývá věhlasný sanfranciský most Golden Gate.
Během dalších měsíců přinese tolik potřebnou vláhu
na pobřeží jednoho z nejsušších států USA.
Napájí impozantní stromy.
A během letních veder udržuje krajinu zelenou a svěží.
S postupujícím létem
sluneční paprsky mlhu spálí a začnou ohřívat povrch moře.
Objeví se noví živočichové.
Někteří urazili tisíce kilometrů.
Majestátní plejtvák obrovský.
Tady cestou vytvářejí dvojice a míří na jih na místo páření.
Obří měsíčník se třemi metry na šířku
leží na boku a vstřebává sluneční paprsky.
Plískavice šedé skotačí ve vlnách.
A blží se další záhadný tvor.
Žralok bílý.
Bude mu přibližně šest let.
Není dost velký, aby si udržel tělesnou teplotu.
Proto míří do teplé, mělké zátoky u Santa Cruz,
kterou již obsadili jiní letní hosté.
Ale neměří ani dva metry
a zajímá se jen o rybí potravu.
Posledních pár let se tu v létě zdržují
desítky mladých bílých žraloků.
Místu se přezdívá Žraločí park.
Je to nejsevernější oblast Tichého oceánu,
kde se tato mláďata shromažďují.
Pro lidi, kteří rezervaci navštíví, je to inspirující zážitek,
při němž mohou obdivovat tyto ikonické tvory.
Ale největší podívaná v Monterey Bay teprve přijde.
Kde se sluneční světlo setká s vodou bohatou na živiny vyvěrající z hlubin,
tam oceán zezelená.
Množí se tu miliardy mikroskopických řas zvaných fytoplankton.
Jsou sice maličké, ale tyto rostlinám podobné mikroorganismy
mají zásadní význam pro veškerý život.
Celosvětově vytvářejí více kyslíku
než všechny deštné pralesy světa dohromady.
Během několika dní se na hladině oceánu vytvoří zelený plamen
viditelný i z vesmíru.
Tyto vodní květy jsou prvním stupněm složitého potravního řetězce.
A když se léto mění v podzim,
spouštějí jeden z nejneuvěřitelnějších oceánských jevů.
Začíná to mořskými kopřivami.
S průměrem zvonu až 0,5 m
a s délkou ramen až 4,5 m
se tyto prazvláštní medúzy nechávají unášet, dokud nenajdou květy planktonu.
Pak pulzací bojují s mořským proudem, aby se tu nasytily.
Tvoří obrovská hejna.
Začíná veliké setkání.
Připlouvají miliony sardelí
a hodují tu na planktonu.
Tato hustá tmavá hejna ryb mohou být přes půl druhého kilometru široká.
Ale i ony jsou položkou na jídelníčku.
Lachtani kalifornští.
Lovci sardelí.
Jsou jich stovky.
Ale najít houf ryb na tak velké ploše není vůbec snadné.
K lovu se přidávají keporkakové.
Dokážou určit polohu sardelí na obrovskou vzdálenost.
Jak to dělají, je záhada.
Lachtani zřejmě vědí, co mají velryby za lubem.
A tak plavou hned za nimi.
Jakmile jsou ryby na dosah,
lachtani zaútočí.
Obklíčí je.
Ryby zpanikaří a stahují se do čím dál těsnějšího klubka.
Tlama o objemu 19 000 litrů.
Týmová práce se vyplácí.
Tisícihlavá skupina delfínů
spěchá využít bohaté naleziště.
Hostina pokračuje tak dlouho, dokud z hejna nic nezbyde.
Tenhle mimořádný banket je jedním z největších divů
naší přírody.
Přitom se odehrává na dohled hustě osídleného kalifornského pobřeží.
Mořský život v zálivu Monterey zaznamenal pozoruhodnou obnovu.
Ale je to jen nepatrný dílek daleko větší skládačky.
Zdraví oceánů na naší planetě se prudce zhoršuje.
Teplota moří stoupá, což poškozuje celé ekosystémy.
Zásoby ryb prudce klesají, což způsobuje chaos v celém potravním řetězci.
A znečištění se stupňuje.
Dochází k otravě našich moří.
Čelit těmto hrozbám
musíme tím, že tyto rezervace rozšíříme a propojíme.
Ochrana nejzajímavějších míst oceánu
bude mít dopad na místa daleko za hranicemi rezervace.
To obohatí nejen oceán, ale i naše životy.
Osud světových oceánů se týká každého z nás.
Jde o život podporující systém.
Naše zdraví a zdraví oceánů jsou vzájemně provázána.
Státní mořská rezervace Monterey Bay nám dává naději,
že ačkoli lidská činnost oceánu škodí,
budeme-li se odteď rozhodovat správně, dokážeme ho také uzdravit.
České titulky: Natálie Nádassy