EN DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
Som barn var det her min legeplads.
Stillehavet, verdens største og dybeste.
Det indgyder ærefrygt og beundring
og sommetider endda frygt.
Havene er lige så vigtige for overlevelse, som luften er.
I hele verden har vi beskyttet knap 8 % af disse vande.
Monterey Bay National Marine Sanctuary er blandt dem.
Det dækker en fjerdedel af Californiens kystlinje
fra San Francisco nordpå
og Big Sur sydpå.
Dette unikke reservat beskytter over 15.500 kvadratkilometer a f Stillehavet.
Det er meget besøgt…
…af migrerende dyreliv
og turister, der vil se dem.
Montereys vande er et stort trækplaster,
også for et af de største dyr nogensinde.
Den prægtige blåhval.
Al den naturskønhed lige ved Californiens kyst.
Men kan beskyttede steder og millioner af mennesker sameksistere?
Kunne der være en fremtid for naturområder
ved siden alle os, hvor naturen stadig trives?
Hver årstid i Monterey Bay skaber sin egen dramatiske historie.
Den sværeste tid er vinteren.
Det er december i Point Año Nuevo
mod den nordlige ende af reservatet.
Disse fjerne klitter er reserveret til Californiens karismatiske gæst.
Nordlige søelefanter.
De er opkaldt efter deres lange næse, som hanner bruger til at tiltrække mager.
Men på denne årstid
har hunnerne andet at tænke på.
Hver mor får som regel én unge.
Den her er kun fire uger
og vejer allerede 135 kilo.
takket være hans mors mælk.
Den indeholder 55 % fedt, og er noget af den fedeste i dyreriget.
Men produktion af sådan en næringsrig mælk har sin pris.
Efter en måned på stranden har hans mor givet alt, hun kan.
Hun skal tilbage til havet for selv at få føde
og vender aldrig tilbage til ham.
For første gang i livet er ungen alene.
Han er stor nok til at blive fravænnet, men han er sulten.
At blive forladt er en prøvelse alle unger skal igennem.
De fleste af dem faster nu,
til de er gamle nok til selv at jage.
Men indimellem er der en unge, der ikke vil acceptere sin skæbne
og prøver at gennemføre
et mælkekup.
Det kræver snilde og bedrag.
Og evnen til at gå uset ind.
Lettere sagt end gjort.
Han skal bare skubbe den unge af vejen.
Nappet.
Han kunne nok bruge lidt distraktion.
Heldigvis for ham…
…opstår der tit slåskamp mellem de to hanner på to tons.
Det er lige ved.
Han må ikke blive fanget i krydsilden.
Han var heldig.
Cirka 40 unger om året dør af at blive knust.
Da freden vender tilbage,
og sælkolonien tager en lur,
ser han
et blødt mål.
Hvis han ikke vækker mor.
Stille og roligt.
Sådan!
Mor har ikke set udskiftningen og jager sin egen unge væk.
Denne unge mesterforbryder
slipper afsted med endnu en fodring.
Han har et forspring, når han først går i havet i foråret.
Kun en ud af 1.000 unger lykkes med denne luskede strategi.
De, det lykkes for, bliver så enorme, at forskere kalder dem superfravænnede.
Men for de fleste betyder vinteren i Monterey mindre føde.
I det store område af reservatet
er det aldrig let at finde føde.
Spækhuggere.
De ekstremt intelligente dræberhvaler er havets toprovdyr.
De lever i nære familiegrupper.
De her forlader sig på deres erfarne matriarks klogskab.
Hun kaldes Star af forskerne, som studerer hende.
En af Stars døtre er drægtig.
Spækhuggere får unger cirka hver fjerde år.
Så det er vigtigere end nogensinde, at de får føde snart.
En enkelt californisk søløve.
Et tiltrængt måltid for Star og hendes drægtige datter.
Festen styrker familiebåndet.
Men den føde nærer dem ikke længe.
Star må lede familien på jagt efter mere.
Det er ikke kun manglen på føde, der gør vintrene så hårde her.
Når dønningen skyller ind,
møder den reservatets grunde kystvande.
Den bliver en af verdens kendteste bølger.
Mavericks.
Fantastisk for surfere.
Men bølgernes ufravigelige kraft kan gøre kysten til et udmattende sted at leve.
Men der er steder at finde ly,
hvis man ved, hvor de er.
Montereys menneskeskabte havne husede før kommercielle flåder,
der udryddede havet for dyreliv
i industriel skala.
Mange arter fra sardiner til de store hvaler var tæt på udryddelse.
I 1992 blev Monterey Bay erklæret
et nationalt havreservat.
Nu byder de havne på et pusterum.
Et sted at slappe af.
Og komme sig.
Den sydlige havodder.
Da de blev jaget for deres pels, dalede antallet til 50.
Nu er de beskyttede, og i reservatet er der over 2.000 af dem.
Den gamle hvalfangsthavn, Moss Landing, midt i Monterey Bay
byder en nyankommen velkommen.
En havodderunge, der er få timer gammel.
Han er helt hjælpeløs,
så han er afhængig af sin mor.
Hun skal holde ham varm og tør.
En endeløs opgave.
Heldigvis har vi bygget hvilepladser.
Hvis hun kan finde en plads i mængden.
Og selv når hun gør…
…er den for højt oppe.
Tid til mad
og en lur i solvarmen.
Som nybagt mor kan hun ikke blive hos sin unge.
For at producere kvalitetsmælk skal hun selv æde godt.
Og så skal hun forlade ham.
Men havnens gangbroer er for travle.
Så hun må lede efter et stille, tørt sted, han kan være i sikkerhed.
Perfekt.
Han er i sikkerhed,
og mor får noget sjældent for en mor:
alenetid.
Hun søger efter skaldyr og orme.
Ammende mødre skal spise dobbelt så meget.
Til han er afvænnet om seks måneder,
forlader han sig på, at hun finder føde til dem.
Den nyeste beboer i Monterey Bay
er igen, hvor han helst vil være.
Reservatet nærer også liv ud over dets vande.
Varme strømme fra syd udsender varme i luften…
…og fjerner vinterens bidende kulde og skaber de perfekte forhold
til en kærkommen gæst.
I disse beskyttede skovområder i byen Santa Cruz ankommer
en vestlig monarksommerfugl.
Den har fløjet op til 1.600 km hertil
hele vejen fra Canada.
Og den er ikke alene.
En hel koloni tilbringer de næste måneder her,
beskyttet fra de barske vintre nordpå.
Engang var der millioner i disse skove.
Nu er der under 1 % tilbage.
De andre er bukket under for klimaforandringer
og levestedsødelæggelse.
Disse træer er et af få beskyttede fristeder.
Nu må monarkerne vente på, at det bliver forår.
Endelig, efter den lange ventetid, står en varmere sol op.
De spreder vingerne for at absorbere varmen.
Og basker med vingerne for at bevæge kolde flyvemuskler.
På det rette tidspunkt…
…drager de ind i landet og lægger æg.
Med følgende generationer der arbejder sig tilbage til Canada
med nyt håb for fremtiden for deres art,
takket være havets vintervarme.
Det minder os om, at klimaet og havene er tæt forbundet.
Forårets ankomst markeres af en ændring i vindene.
Nordvestenvinde skaber en opstigning af koldt vand fra dybet.
De bringer også næringsstoffer til lavt vand.
Og på nogle uger
begynder fortryllende mønstre at opstå langs kysten.
Skove af kelp.
De store alger nærer et livlig samfund.
Det er et perfekt sted for Montereys havoddere at finde føde.
Og kelpen hjælper i kampen mod klimaforandringer
ved at opfange 20 gange mere kulstof end skove på land.
Den sultne odder finder ikke det, han leder efter heroppe.
I bunden af kelpen er der et forrådskammer af frisk føde.
Men han kan ikke lide alt.
Havoddere er kræsne.
Som unger får de smag for deres mors yndlingsmad.
Nogle æder piggede søpindsvin.
Men ikke den her.
Han elsker muslinger.
Masser af dem.
Når odderne trænger til at fordøje maden…
…ruller de sig ind i palmeblade…
…og får en lur uden at drive ud til havs.
Kelpen fungerer som en sikker havn for mange.
Men længere ude er der dybere vand uden nogen gemmesteder.
Monterey Bay skjuler en afgrund under vandet,
Der er lige så storslået som Grand Canyon.
Den er over tre kilometer dyb og deler bugten i to.
Dyr, der svømmer langs kysten, krydser kløften.
Star og hendes sultne familie ved det.
Nu er hun mormor og har en kalv på to måneder at se til.
Hun har timet ankomsten til et bagholdsangreb
mod det vigtigste bytte.
I april migrerer gråhvaler og deres kalve nordpå gennem reservatet.
De holder sig tæt på bredden
og camoufleres af kelpskoven.
Men når de når midt ud i bugten,
er de nødt til at afsløre sig.
Voksne gråhvaler vejer cirka otte gange mere end en spækhugger.
Den er for stor.
Så den mindre kalv bliver byttet.
Den kan brødføde familien i mange dage.
Når de jager, er de stille.
De største voksne leder angrebet.
Først rammer de kalven.
De rammer med så meget kraft, at de løfter den unge gråhval på 900 kilo
næsten op af vandet.
Men den beskyttende mor slår igen.
Et slag med hendes enorme hale…
…kan dræbe en spækhugger.
De skubber kalven væk fra moderen.
En efter en glider de op på dens ryg…
…og prøver at drukne den.
I jagten lærer den yngste spækhugger allerede fra de ældre.
Gråhvalens mor har ikke opgivet endnu.
Hun holder kalvens hoved over overfladen.
Men hun kan ikke hamle op med familien.
Det får en heldigvis en hurtig afslutning.
Den ene hval brødføder mange.
Og Star har givet de evner videre, som familien skal bruge for at overleve.
Foråret bliver til sommer, og der er dramatiske vejrforandringer.
Efter at have varmet jorden hele vinteren, afkøler havet den nu.
Det kolde vand, der skyller op fra dybet, møder den varme sommerluft…
…og der dannes havgus.
Her kaldes det June Gloom, og det dækker kysten.
I reservatets nordlig ende
dækker det San Franciscos ikoniske Golden Gate Bridge.
I de næste måneder bringer den tiltrængt fugtighed
langs kysten til en af de mest tørkeramte delstater i USA.
Den nærer tårnhøje skove.
Og opretholder et frodigt, grønt landskab gennem de varmeste måneder.
Men gradvist gennem sommeren
brænder solen gennem gusen og begynder at opvarme haveoverfladen.
Nye dyr begynder at komme frem.
Nogle har rejst tusinder af kilometer.
Majestætiske blåhvaler.
De mødes her på vej til ynglepladser længere sydpå.
Klumpfisk, der er tre meter lange, ligger på siden for at slikke sol.
Rissosdelfiner leger i dønningen.
En mystisk nyankommen.
Den store hvide haj.
Hun er cirka seks år.
Ikke stor nok til at bevare kropstemperaturen.
Så hun er på vej mod en varm vig ved Santa Cruz…
…hvor der allerede er andre sommergæster.
Men hun er kun 1.80 lang…
…og kun interesseret i at æde fisk.
I de sidste år har mange hvide hajer opholdt sig her om sommeren.
Den bliver kaldt Shark Park.
Det er det nordligste sted i Stillehavet, de unge er kendt for at samles.
En inspirerende mulighed for de menneskelige gæster
til at værdsætte havets ikoner.
Men Montereys største skue er ikke kommet endnu.
Hvor sollyset møder det næringsrige vand, der stiger op fra dybet…
…bliver havet grønt.
Milliarder af mikroskopiske alger, der kaldes planteplankton, formerer sig.
De er bittesmå, men disse plantelignende celler
er vigtige for alt liv.
Globalt producerer de mere ilt end hele verdens regnskove sammenlagt.
På få dage formes en grøn flamme på havoverfladen,
som kan ses fra rummet.
Disse blomstringer er første led i en kompleks fødekæde.
Og når sommeren bliver til efterår udløser de
en af de mest utrolige begivenheder i havet.
Det begynder med stillehavsbrandmænd.
De er 45 cm brede…
…og op til tre meter lange…
Disse overjordiske skabninger driver, til de finder planktonblomstringer.
Så pulserer de for at kæmpe mod strømmen og proppe sig.
De kommer i store sværme.
Den store sammenkomst er begyndt.
Millionvis af ansjoser ankommer.
De vil også æde plankton.
De mørke, tætte fiskestimer kan strække sig over 1,6 km.
Men de er også på menukortet.
Californiske søløver.
Ansjosjægere.
I hundredvis.
Men at finde stimerne i sådan et kæmpe område er ikke let.
Pukkelhvaler er med i jagten.
De kan finde ansjoserne på meget lang afstand.
Hvordan de gør det, er en gåde.
Men søløverne ved vist, hvad hvalerne laver.
Og følger i deres kølvand.
Når de har øjnet fiskene,
går søløverne til angreb.
De indkredser dem.
Når ansjoserne går i panik, danner de en tættere bold.
En mundfuld på på 19.000 liter.
Det kan betale sig at samarbejde.
En delfinflok på 1.000
skynder sig ud til gildet.
Alle tager for sig, til stimen er væk.
Denne utrolige banket er et af vidunderne
i naturens verden.
Det udspiller sig i syne for Californiens tætbefolkede kyst.
Monterey Bays havdyr har set en markant bedring.
Men det er en meget lille brik i meget større puslespil.
Og i hele verden er havenes sundhed stærkt dalende.
Havtemperaturen stiger og ødelægger hele økosystemer.
Fiskebestanden styrtdykker og skaber ravage op og ned ad fødekæden.
Og forureningen eskalerer
og forgifter havene.
For at håndtere de farer
må vi udvide og forbinde havreservaterne.
Hvis vi beskytter havenes hotspots,
kan vi skabe resultater langt ud over reservatets grænser…
…og berige havet derude og også vores eget liv.
Verdenshavenes skæbne påvirker og alle.
De er vores livline.
Vores velbefindende og deres er forbundet med hinanden.
Monterey Bay National Marine Sanctuary giver os håb,
og selvom menneskets gerninger har skadet havet,
kan vi, hvis vi træffer de rette valg fra nu af, også hele det.
Tekster af: Pernille G. Levine