A NETFLIX DOKUMENTUMFILM-SOROZATA
Gyerekkoromban számomra ez volt a játszótér.
A Csendes-óceán, a legnagyobb és a legmélyebb a Földön.
Ámulatot és kíváncsiságot ébreszt az emberben,
és olykor félelmet is.
Óceánjaink épp oly nélkülözhetetlenek számunkra,
mint a levegő, amit beszívunk.
A Föld óceánjainak mintegy 8%-a már védelem alá került.
Ezekhez tartozik a Monterey-öböl Tengeri Rezervátum.
Beletartozik Kalifornia partvidékének mintegy egynegyede,
északon San Francisco,
délen a Big Sur nevű partszakasz határolja.
Ez az egyedülálló rezervátum
több mint 15 ezer négyzetkilométeren védelmezi a Csendes -óceánt.
Rendkívül népszerű hely,
mind a vándorló állatok,
mind a kedvükért ideérkező turisták körében.
A Monterey-öböl gazdag vizei óriási vonzerőt jelentenek
minden idők leghatalmasabb állata számára is.
A csodálatos kék bálna.
És mindez a természeti csoda itt található, Kalifornia határainál.
De tud-e egy természetvédelmi terület és több millió ember
egymás mellet létezni?
Lehet-e jövőjük a vadon hagyott területeknek,
ahol mellettünk a természet továbbra is virulni tud?
MONTEREY-ÖBÖL TENGERI REZERVÁTUM, USA
A Monterey-öbölben minden évszak lenyűgöző eseménysort jelent.
A legkeményebb évszak a tél.
Decemberre jár Point Año Nuevóban,
közel a rezervátum északi végpontjához.
Ezek a nehezen megközelíthető homokdűnék
Kalifornia legbájosabb látogatói számára vannak fenntartva.
Az északi elefántfóka…
nevét annak a hosszú orrésznek köszönheti, amit a hímek büszkén lengetve
igyekeznek vonzalmat ébreszteni a nőstényekben.
Ám az évnek ebben a szakában
a nőstényeknek máson jár az eszük.
Egy anyának általában egy borja születik.
Ez itt mindössze 4 hetes,
de már 140 kiló körül jár.
Ez az anyukája tejének köszönhető.
55%os zsírtartalmával
az egyik legtáplálóbb tej az egész állatvilágban.
Ám egy ilyen tápláló anyag előállításának megvan az ára.
Azután, hogy egy hónapot tölt a parton, az anya teljesen kimerül.
Vissza kell térnie a tengerbe, hogy egyen…
és onnan soha nem fog hozzá visszatérni.
Életében először, a borjú most magára maradt.
Elég nagy már ahhoz, hogy meglegyen anyatej nélkül, de attól még éhes.
A magára maradottság megpróbáltatásaival minden borjúnak meg kell küzdenie.
A legtöbb elválasztott borjú ilyenkor addig böjtöl,
amíg elég érett nem lesz ahhoz, hogy magának vadásszon.
Vannak azonban olyan borjak,
akik nem hajlandók beletörődni a sorsukba…
és megpróbálkoznak
a tejrablással.
Ehhez ravaszkodni és csalni kell.
És tudni kell észrevétlennek maradni.
Megvalósítani persze nem olyan egyszerű.
Csak ezt a borjút kell félrelökni az útból.
Bukta.
Talán figyelemeltereléssel kéne próbálkozni.
Szerencséjére…
a kéttonnás hímek közt. gyakran törnek ki verekedések.
Már-már célhoz ért.
Kereszttűzbe kerülni azért nem tanácsos.
Épp hogy megúszta.
Évente mintegy 40 borjút zúznak így halálra.
Amikor helyreáll a nyugalom,
és a kolónia kezd nyugovóra térni,
észrevesz
egy könnyű célpontot.
Az anyát nem szabad felébreszteni.
Csak szép nyugodtan.
Siker!
Az anya nem veszi észre a cserét, és saját kicsinyét zavarja el.
Ez a zseniális fiatal bűnöző
szerzett magának egy újabb adag anyatejet.
És előnyösebb kondíciót arra az időre, amikor tavasszal először tengerre száll.
Ezt a sunyi módszert ezer közül talán csak egy borjú képes elsajátítani.
Akinek sikerül, olyan hatalmasra nő,
hogy a tudósok őket „szuper választási fókaként” emlegetik.
De az állatok többségének télen kevés ennivaló jut.
És a rezervátum óriási nyílt vizeiben
az ennivaló megszerzése sohasem könnyű.
Kardszárnyú delfinek.
Ezek a „gyilkos bálna” néven is ismert szuperintelligens állatok
az óceán csúcsragadozói.
Rokonokból álló szűk csoportokban élnek.
Ez a csapat egy tapasztalt matriarcha bölcsességére támaszkodik…
aki az őt tanulmányozó kutatóktól a „Star” nevet kapta.
Star egyik lánya jelenleg vemhes.
Egy kardszárnyú delfin körülbelül ötévente szül újabb utódot.
Tehát most különösen fontos, hogy minél előbb ennivalót találjanak.
Egy magányos kaliforniai oroszlánfóka.
Olyan táplálék, amire Starnak és vemhes lányának nagy szükségük lenne.
Az örömünnep erősíti a családi kötelékeket.
De ez a zsákmány a tápanyagigényüket nem elégíti ki túl hosszú időre.
Starnak a családot újabb zsákmányszerző útra kell vezetnie.
Nem csak a táplálék hiánya teszi olyan küzdelmessé itt a téli időszakot.
A part felé tartó erős hullámzás…
összetalálkozik a rezervátum sekély part menti vizeivel.
Ebből alakul ki a világ egyik legnagyobb és legismertebb óriáshulláma.
Mavericks.
Egy szörfös szemében mesés hely.
De a csillapíthatatlan erejű hullámoktól az élet a parton kimerítő tud lenni.
Bár vannak védett helyek is,
csak tudni kell, hol érdemes keresni.
A Monterey-öböl mesterséges kikötői
egykor azon ipari hajók otthonául szolgáltak,
melyek az óceánok vadvilágát
ipari méretekben pusztították.
Sok halfaj, a szardíniáktól kezdve a nagy bálnákig
közel került a kipusztuláshoz.
MONTEREY CSILLAGA
1992-ben a Monterey-öblöt
védett tengeri rezervátummá nyilvánították.
Ezek a kikötők tesznek most lehetővé némi pihenést.
Egy hely, ahol ki lehet kapcsolódni.
És fel lehet frissülni.
A kaliforniai tengeri vidra.
Az egykor a prémjükért vadászott állatok száma végül 50 alá zuhant.
A ma már védett vidrák közül a rezervátum 2000-nél is többről gondoskodik.
A régi bálnahalász kikötő, Moss Landing, a Monterey-öböl középső részén,
új jövevényt üdvözölhet.
A kis tengeri vidra mindössze néhány órával ezelőtt született.
Teljesen magatehetetlen,
így mindenben a mamája gondoskodására szorul.
Ő tartja melegen és szárazon.
Ez egy soha véget nem érő faladat.
Szerencsére hasznos pihenőhelyeket hoztunk létre.
Már ha talál magának helyet a tömegben.
És még ha talál is…
egyszerűen túl magas.
Itt a szoptatás ideje,
és egy kis napozás is jól esik.
Újdonsült anyukaként nem töltheti minden idejét a kicsinyével.
A megfelelő minőségű tej megtermeléséhez neki magának is jól kell táplálkoznia.
És ehhez egyedül kell hagynia kicsit.
A kikötő útjai azonban túlságosan forgalmasak.
Keresni kell egy csendes, száraz helyet, ahol biztonságosan elhelyezheti.
Tökéletes.
A kicsit most már biztos helyen tudva,
jöhet egy fiatal anyukák számára oly ritka adomány,
egy kis „én-idő.”
Mészhéjú állatokkal és üregásó férgekkel táplálkozik.
Egy szoptatós anyának kettő helyett kell ennie.
A következő hat hónap során, amíg a szoptatás tart,
neki kell gondoskodnia mindkettőjük élelméről.
És a Monterey-öböl legújabb lakója
visszakerül oda, ahol leginkább szeret lenni.
A rezervátum a saját vizein túl élőkről is gondoskodik.
A dél felől érkező meleg áramlatokból származó hő
felmelegíti a levegőt…
megenyhít a tél szigorát és létrehozza az ideális körülményeket
egy becses látogató számára.
Santa Cruz városának partjaira érkezik, ebbe a védett erdőbe…
egy pompás királylepke.
Akár 1500 kilométert is megtehetett, amíg megérkezett ide
Kanadából.
És nincs egyedül.
Egy egész kolónia fogja itt tölteni a következő néhány hónapot,
így védekezve
az északabbra fekvő területek kemény teleitől.
Valamikor milliószám rejtőztek ezekben az erdőkben.
Mai lélekszámuk az eredetinek kevesebb mint 1%-a.
A csökkenés oka a klímaváltozás,
és az élőhelyeik elpusztítása.
Ezek a fák a kevés védett menedékhelyeik egyikét jelentik
A királylepkéknek most már csak ki kell húzniuk tavaszig.
Végre, hosszú várakozás után, melegebben kezd sütni a felkelő nap.
Kiterjesztik a szárnyaikat, hogy magukba szívhassák a meleget.
És csapkodnak egy kicsit, hogy megmozgassák a repülőizmaikat.
Aztán, amikor eljön a megfelelő pillanat…
elindulnak a szárazföld belseje felé lerakni a petéiket.
Ahogy generációk egymásutánja teszi meg a küzdelmes utat vissza Kanada felé…
viszik magukkal a faj jövőjére vonatkozó megújuló reményt is…
ami az óceánból telente áradó melegnek köszönhető.
És ez figyelmeztet minket az időjárás
és az óceán szoros kapcsolatára.
A tavasz érkezését az uralkodó szélirány változása jelzi.
Az északnyugati szelek hatására felszínre kerülnek
a mélyebben fekvő hideg víztömegek.
Tápanyagok kerülnek a sekély vizekbe.
És heteken belül
igéző mintázatok jelennek meg végig a part mentén.
Tengeri hínárerdők.
Ezek az óriási algák
egy nyüzsgő társadalom létalapját alkotják…
és tökéletes terepet biztosítanak az élelmet kereső tengeri vidra számára.
A tengeri hínár a klímaváltozás elleni harcot is segíti,
mivel egy szárazföldi erdőhöz képest 20-szoros mennyiségű szén-dioxid
megkötésére képes.
Ez az éhes vidra itt fent nem fogja megtalálni azt, amit keres.
A hínár töve közelében friss tavasz ételkínálat található.
De nem minden felel meg az ő ízlésének.
A tengeri vidra válogatós.
Kiskorukban hozzászoknak a mamájuk kedvenc fogásaihoz.
Némelyikül kedveli a tengeri sünt.
De ő nem.
Ő a kagylót szereti.
És jó sokat.
Amikor a vidra sziesztázni óhajt, hogy megeméssze az ebédet…
belecsavarja magát a hínárba…
és szundít egyet anélkül, hogy kisodródna a tengerre.
A tavaszi hínár sokféle lény számára nyújt biztonságos menedékhelyet.
De a hínáron túl, a mélyebb vizekben nincs hová rejtőzni.
A Monterey-öböl egy vízalatti árkot rejt,
amely épp oly fenséges, mint a Grand Canyon.
A 3000 méternél is mélyebb árok az öblöt két részre osztja.
A part mentén úszó állatok mind áthaladnak rajta.
Star és az éhes család tudják ezt.
Starnak, aki most már nagymama, a két hónapos borjút is el kell látnia.
A csapat ideérkezését úgy időzítette,
hogy le tudjanak csapni legfontosabb zsákmányukra.
Minden áprilisban, észak felé vezető vándorútjuk során,
a szürke bálnák és borjaik átszelik a rezervátumot.
A part biztonságos közelében maradva
a hínárerdő elrejti őket.
De amikor elérik az öböl középső részét…
nem tehetnek mást, el kell hagyniuk a fedezéket.
Egy felnőtt bálna körülbelül nyolcszor akkora,
mint a kardszárnyú delfin,
nem bírna vele.
Így hát a kisebb borjú lesz a célpont.
Elég nagy ahhoz, hogy többnapi élelmet biztosítson az egész családnak.
Vadászat közben hang nélkül mozognak.
A támadást a legtermetesebb felnőtt vezeti.
Először nekiúsznak a borjúnak…
akkora erővel ütközve neki, hogy a majdnem 1 tonnás szürke bálnát
szinte kiemelik a vízből.
De az őt védelmező anya harcba száll.
Egyetlen csapás az óriási farokkal…
halálos lehet egy kardszárnyú számára.
A borjút eltávolítják a z anyjától.
Egymás után sorban nekirontanak a hátának,
hogy megfulladjon.
A harc sűrűjében ott van a legkisebb kardszárnyú is,
aki máris tanulgat az idősebbektől.
Az anyabálna anya még nem adta fel.
Igyekszik a borjú fejét a víz felett tartani.
De egy összehangoltan dolgozó családdal szemben nem ellenfél.
A befejezés kegyes gyorsasággal zajlik.
Egyetlen bálna nagyon sok más állat fennmaradását tesz lehetővé.
És Star továbbadott egy olyan tudást, ami szükséges a család fennmaradásához
A tavasz nyárba fordul, és az időjárásban éles fordulat áll be.
Az egész télen meleget árasztó tenger felől
most hideg levegő áramlik.
A mélyből feláramló hidegebb vizek összetalálkoznak a meleg nyári levegővel…
és kialakul az úgynevezett „tengeri köd”.
A helyiek „júniusi borongásként” emlegetik a partot takaróként beborító jelenséget.
A rezervátum északi csücskénél
beburkolja a San Francisco jelképének számító Golden Gate hidat.
A következő néhány hónapban az igencsak nélkülözött csapadékot
fogja elvinni a part mentén Amerika szárazságtól legtöbbet szenvedő államaiba.
Gondoskodva az égbenyúló erdők,
és a dús zöld legelők fennmaradásáról a legforróbb hónapok során.
De a nyár folyamán a napsütés lassanként
eltünteti a ködöt, és kezdi felmelegíteni a tenger felszínét.
Újabb élőlények jelennek meg.
Olyanok, akik több ezer kilométerről érkeznek ide.
A fenséges kék bálnák.
Itt találnak párra, útban dél felé a szaporodóhelyükre.
Az óriási, 3 méter széles holdhalak
oldalfekvésben szívják magukba a nap sugarainak melegét.
A hullámokban Risso-delfinek játszanak.
És egy rejtélyes újonnan érkező.
Egy óriási fehér cápa.
Egy körülbelül hat éves nőstény.
Még nem elég nagy ahhoz, hogy szabályozni tudja
a saját testhőmérsékletét.
Így hát egy sekély, meleg vizű öbölhöz igyekszik
Santa Cruz közelében…
ahol már elég sok nyári vendég gyűlt össze.
Ő még két méter sincs…
és csak a halevés érdekli.
Az utóbbi években nyaranta tucatjával lebzselnek itt
a fiatal fehér cápák.
Ez a „Cápaparknak” becézett hely
a legészakibb olyan térség a Csendes-óceánban,
ahol ezek a fiatalok össze szoktak gyűlni.
Izgalmas lehetőség a parkba látogató emberek számára,
hogy az óceán ikonikus állatait megcsodálhassák.
De a Monterey-öböl legfőbb látványossága még csak ezután következik.
Ahol a napsugár találkozik
a mélyből feláramló, tápanyagban dús vizekkel,
az óceán zölddé változik.
A fitoplanktonnal nevezett, mikroszkopikus méretű algák
milliárdjai indulnak szaporodásnak.
Lehet, hogy aprók, de ezek a növényszerű sejtek
döntő jelentőségűek a földi élet minden formája számára.
A Föld egészét tekintve több oxigént termelnek,
mint az összes esőerdő együttvéve.
Napok alatt kialakul az óceán felszínén egy zöldes ragyogás,
ami még az űrből is látható.
Ez a burjánzás egy komplex tápláléklánc első lépcsőfokát jelenti.
És amikor a nyár őszbe fordul, ez fogja elindítani
az óceán egyik legbámulatosabb eseménysorát.
A csendes-óceáni tengeri csalánokkal kezdődik.
Majdnem fél méter szélesek,
a hosszúságuk pedig akár négy és fél méter is lehet.
Ezek a különös lények addig sodródnak, amíg rá nem akadnak
a burjánzó planktonokra.
Ekkor pulzáló mozgást végezve ellenállnak az áramlásnak,
és teletömik magukat.
Óriási tömeget alkotnak.
Megkezdődik az óriásgyűlés.
Milliószám érkeznek a szardellák,
akik szintén a planktonokat eszik.
Egy ilyen sűrű, sötétlő halraj lehet akár másfél kilométer széles is.
De ők maguk is felkerülnek az étlapra.
Kaliforniai oroszlánfókák.
Szardellára vadásznak.
Egy százfős csapat.
Egy Ilyen hatalmas területen azonban
a halrajok felkutatása egyáltalán nem könnyű feladat.
Púpos bálnák is csatlakoznak a vadászathoz.
Ők óriási távolságból képesek érzékelni a szardellarajok helyzetét.
Hogy hogy csinálják, az rejtély.
De az oroszlánfókák úgy tűnik, tisztában vannak a bálnák képességeivel.
A nyomukban haladnak.
Ha már tudják hol vannak a halak…
az oroszlánfókák belevetik magukat a harcba.
Összeterelik a szardellákat.
A szardellák, amikor megijednek, egy csomóba tömörülnek.
Egy húszezer literes korty.
Csapatban dolgozni kifizetődő.
Egy ezerfős delfinraj
nagy sietségben, hogy osztozhassanak a szerencsés leletben.
A lakoma addig tart, míg a szardellákból végül nem marad semmi.
Ez a különös díszvacsora egy olyan csodája
a természetnek…
ami Kaliforniai sűrűn lakott partjainál, látótávolságon belül megy végbe.
Figyelemre méltó az a gyógyulási folyamat,
ami a Monterey-öböl tengeri élővilágában lezajlott.
De mindez csak apró darabkája egy jóval nagyobb kirakós játéknak.
És a világ egészét tekintve az óceánok egészségi állapota
nagy ütemben romlik.
A tengervizek hőmérséklete emelkedik, és ez teljes ökoszisztémákat tesz tönkre,
A halállomány csökken,
ami felfordulást okoz a táplálkozási lánc minden szintjén.
A környezet szennyezése pedig egyre intenzívebb,
és mérgezi a a tengereinket.
Ha e fenyegetésekkel szembe akarunk szállni,
növelnünk kell a tengeri rezervátumok méretét,
és összeköttetést kell köztük létrehozni.
Az óceánok kulcsfontosságú pontjainak védelmével
a rezervátumok határain messze túlmutató hatást érhetünk el…
gazdagítva az egész óceán élővilágát, és vele a mi életünket is.
a világ óceánjainak sorsa mindannyiunk életére hatással van.
Ők a mi háttérországunk.
Az óceánok és emberiség egészsége elválaszthatatlan egymástól.
A Monterey-öböl Tengeri Rezervátum reményt ad nekünk,
hogy bár az emberi tevékenység ártott az óceánoknak,
ha mostantól jó döntések hozunk, képesek lehetünk a gyógyítására is.
A feliratot fordította: Pers Dóra