EN DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
Da jeg var barn, var dette lekeplassen min.
Stillehavet, verdens største og dypeste hav.
Det vekker respekt, beundring,
og noen ganger frykt.
Våre hav er like viktige for oss som luften vi puster.
Vi har vernet nesten åtte prosent av verdens hav.
Monterey Bay marine verneområde er et eksempel på det.
Det strekker seg over en firedel av Californias kyst
fra San Fransisco i nord
til Big Sur i sør.
Det unike verneområdet beskytter over 15 500 kvadratkilometer av Stillehavet.
Det er hyppig besøkt…
av trekkdyr
og turister som vil se dem.
Montereys frodige hav trekker mange,
selv tidenes største dyr.
Den storslåtte blåhvalen.
Og disse naturens undere finner man rett utenfor California.
Men kan verneområder og flere millioner mennesker sameksistere?
Finnes det en fremtid for villmarker
der naturen kan blomstre side om side med mennesker?
Monterey Bay National havreservat i USA
Hver årstid fører med seg dramatikk i Monterey Bay.
Vinteren er den hardeste tiden.
Det er desember på Point Año Nuevo
lengst nord i verneområdet.
Den avsidesliggende stranden er reservert for Californias mest karismatiske gjest.
Nordlig sjøelefant…
er oppkalt etter den lange snuten som hannene tiltrekker hunnene med.
Men på denne tiden av året har hunnene andre ting å tenke på.
Mødre føder vanligvis én unge.
Denne er bare fire uker gammel
og veier allerede 130 kg.
Takket være morsmelken.
Den består av 55 prosent fett, og er blant de mektigste i dyreriket.
Men å produsere så næringsrik melk har sin pris.
Etter en måned på stranden har moren ytt alt hun kan.
Hun må tilbake til havet for å ta til seg næring…
og vender aldri tilbake til ham.
Ungen er alene for første gang i livet.
Han er stor nok til å avvennes, men er fortsatt sulten.
Å bli forlatt er noe alle unger må gjennom.
De fleste av dem faster til de er gamle nok til å jakte.
Men av og til er det en unge
som ikke godtar denne skjebnen…
og forsøker seg på
et melkeran.
Det krever kløkt og list.
Og evnen til å snike seg ubemerket frem.
Lettere sagt enn gjort.
Nå må han bare dytte ungen unna.
Fersket.
Kanskje han trenger en avledning.
Flaks for ham…
bryter det ofte ut slåsskamper mellom hannene på to tonn.
Nesten i mål.
Han må ikke bli fanget i kryssilden.
Han slapp heldig fra det.
Hvert år dør rundt én av 40 unger etter å ha havnet i klem.
Når freden senker seg
og kolonien tar seg en blund…
får han øye på
et lett bytte.
Om han ikke vekker moren.
Forsiktig nå.
Suksess!
Moren oppdaget ikke ombyttingen, og driver sin egen unge vekk.
Det kriminelle geniet
får seg en ny runde mat.
Og et forsprang når han går ut i havet til våren.
Bare én av tusen unger mestrer denne slu strategien.
De som får det til blir så digre
at forskere kaller dem superpattere.
Men de fleste opplever matmangel om vinteren.
Og i reservatets vide, åpne hav
er det aldri lett å finne et måltid.
Spekkhoggere.
De ekstremt intelligente spekkhoggerne er havets topp-rovdyr.
De lever i sammenknyttede familier.
Denne flokken er avhengige av den erfarne matriarken…
som ble døpt Star av forskerne som følger henne.
En av Stars døtre er gravid.
Spekkhoggere føder hvert femte år.
Så det er viktigere enn noensinne at de finner mat, og det fort.
En ensom californiasjøløve.
Et sårt tiltrengt måltid for Star og den gravide datteren.
Feiringen styrker famliebåndet.
Men byttet holder dem ikke i live så lenge.
Star må lede familien på deres videre jakt.
Det er ikke bare matmangel som gjør vinteren til en tung tid.
Når dønningene skyller inn…
treffer de reservatets grunne kystområder.
Da dannes en av verdens største og mest kjente bølger.
Mavericks.
Episk for surfere.
Men bølgenes kraft kan gjøre kysten til et slitsomt sted å være.
Det finnes steder man kan søke ly
om man vet hvor de er.
Montereys menneskeskapte havner ble brukt av fiskebåter
som rensket vekk livet i havet
på en industriell skala.
Mange arter, fra sardiner til store hvaler,
ble nesten utryddet.
I 1992 ble Monterey Bay utpekt
som marint verneområde.
Nå kan de samme havnene tilby en pust i bakken.
Et sted å slappe av.
Og hente seg inn.
Den sørlige havoteren.
De ble fanget på grunn av pelsen, og bestanden var nede i 50.
De er nå vernet, og det er over to tusen av dem i verneområdet.
Hvalfangsthavnen i Moss Landing midt i Monterey Bay
tar imot sin nyeste gjest.
En havoterunge, kun et par timer gammel.
Han er hjelpeløs,
og er helt avhengig av moren.
Hun må holde ham varm og tørr.
Jobben tar aldri slutt.
Heldigvis har vi laget praktiske tørkeplasser.
Om hun kan finne en plass.
Og når hun gjør det…
er det for høyt.
På tide med mat
og hvile i solsteken.
Som fersk mor kan hun ikke bli hos ungen hele tiden.
For å produsere kvalitetsmelk må hun selv være velfødd.
Det innebærer å la ham være alene.
Men det er for travelt på havnen.
Så hun må finne et rolig, tørt sted der han kan være trygg.
Perfekt.
Nå som han er trygg,
får moren en sjelden mulighet.
Litt alenetid.
Hun leter etter skalldyr og graver etter mark.
Ammende mødre må doble kaloriinntaket.
Til han avvennes om seks måneder
er han avhengig av at hun finner mat til dem begge.
Og Monterey Bays nyeste beboer
er tilbake der han ønsker å være.
Havreservatet gir grobunn for liv også utenfor sine grenser.
Varme havstrømmer fra sør
varmer opp luften…
og tar luven av vinterkulden, og skaper perfekte forhold
for en dyrebar gjest.
Gjesten som besøker den vernede kystskogen ved byen Santa Cruz…
er en monarksommerfugl.
Den har flydd opp mot 1 600 km,
helt fra Canada.
Og den er ikke alene.
En hel koloni skal tilbringe et par måneder her,
langt unna den kalde vinteren lenger nord.
Før fantes det millioner av dem her.
Nå er under én prosent igjen,
de andre ofre for klimaforandringer
og ødeleggelse av habitat.
Disse trærne er et av få vernede steder.
Nå må monarkene holde ut til våren kommer.
Endelig, etter den lange ventetiden, blir solen varmere.
De sprer vingene for å absorbere varmen.
Og flakser for å vekke kalde flyvemuskler.
Og så, når tiden er inne…
drar de innover for å legge egg.
Generasjon etter generasjon jobber seg tilbake mot Canada…
og gir nytt fremtidshåp til arten…
takket være havets vintervarme.
Det påminner oss at helsen til klimaet og våre hav er tett sammenvevd.
Vårens ankomst markeres av at vinden forandrer seg.
Nordvest-vinden driver kaldt vann opp fra dypet.
Og næringsstoffer til grunne steder.
Og innen få uker
kan man se fascinerende mønster langs kysten.
Skoger av tare.
De enorme algene gir grobunn for mye liv.
Et perfekt sted for Montereys havotere å jakte på.
Og taren hjelper til i kampen mot klimaforandringer
ved å fange opp mot 20 ganger mer karbon enn skoger på land.
Den sultne oteren vil ikke finne noe her oppe.
Ved tarens røtter er vårens spiskammers fullt av mat.
Men ikke alt faller i smak.
Havotere er kresne.
Når de er unge får de smaken på morens livrett.
Noen spiser sjøpiggsvin.
Men ikke han her.
Han elsker blåskjell.
I store mengder.
Og når otere vil slappe av og fordøye måltidet…
surrer de seg inn i bladene…
og tar en blund uten å drive til sjøs.
Vårtaren er en trygg havn for mange.
Men på dypere vann finnes ingen gjemmesteder.
Monterey Bay skjuler et undervannsdyp
som er like storslått som Grand Canyon.
Det er litt over tre kilometer dypt og deler bukten i to.
Dyr som svømmer langs kysten, må krysse dypet.
Det vet Star og familien.
Star er bestemor nå, og har en unge på to måneder å passe.
Hun har timet ankomsten for å kunne angripe deres viktigste bytte.
I april hvert år migrerer gråhval nord gjennom verneområdet.
De holder seg nær kysten
og kamufleres av tareskogen.
Men når de kommer til buktens midtpunkt
må de ut i åpent vann.
Voksne gråhvaler veier åtte ganger så mye som spekkhoggere,
så de er for store.
Så den minste kalven er målet.
Nok til å mate hele familien i mange dager.
De er helt stille når de jakter.
De største voksne leder an.
Først stanger de kalven…
med så stor kraft at den unge gråhvalen på 900 kg
nesten flyr ut av vannet.
Den beskyttende moren kjemper.
Et klask med den store halen…
kan drepe en spekkhogger.
De dytter kalven bort fra moren.
En etter en legger seg på kalvens rygg…
for å drukne den.
Midt i angrepet lærer den yngste spekkhoggerkalven av de eldre.
Gråhvalens mor har ikke gitt opp.
Hun prøver å holde kalvens hode over vannet
Men familien overvinner henne lett.
Det hele ender heldigvis fort.
Hvalen vil fø mange.
Og Star har lært bort ferdighetene familien trenger for å overleve.
Vår blir til sommer, og været forandrer seg dramatisk.
Havet varmet landet hele vinteren, men kjøler det nå ned.
Det kalde vannet fra dypet møter den varme sommerluften…
og havdis dannes.
På folkemunne kalles det "junimørket", og det dekker kysten.
Helt nord i verneområdet
dekker den San Fransiscos ikoniske Golde Gate Bridge.
De neste månedene bringer den tiltrengt fuktighet
til en av USAs mest tørkerammede delstater.
Den vanner store skoger.
Og gjør landskapet grønt i de varmeste månedene.
Men gradvis, i sommerens løp,
brenner solskinnet gjennom disen og varmer opp havoverflaten.
Nye skapninger dukker opp.
Noen av dem har reist flere tusen kilometer.
Majestetiske blåhvaler.
De danner par her før de drar lenger sør for å forplante seg.
Enorme månefisker, tre meter brede,
ligger på siden for å fange solstråler.
Arrdelfiner leker i bølgene.
Og en mystisk ny gjest.
En hvithai.
Hun er rundt seks år gammel.
Ikke stor nok til å opprettholde kroppstemperaturen.
Så hun er på vei til en varm vik ved Santa Cruz…
som er full av andre sommergjester.
Men hun er bare 1,8 meter lang…
og vil bare spise fisk.
De siste par årene har mange unge hvithaier
hengt her om sommeren.
Stedet kalles "Shark Park",
og er det nordligste stedet i Stillehavet der unge haier samles.
En inspirerende mulighet for stedets menneskelige besøkende
til å nyte synet av de ikoniske fiskene.
Men Montereys største severdighet har ennå ikke kommet.
Der sollys møter det næringsrike vannet fra havdypet…
blir havet grønt.
Milliarder av mikroskopiske alger kalt fytoplankton formerer seg.
De er ørsmå, men de planteaktige cellene
er viktig for alt liv.
De produserer mer oksygen
enn verdens regnskoger til sammen.
På få dager dannes en grønn flamme på havoverflaten
som er synlig fra verdensrommet.
Blomstringen er første trinn i en komplisert næringskjede.
Når sommer blir til høst utløser de begynnelsen
på en av havets mest fantastiske begivenheter.
Det begynner med havnesler.
Den er 45 cm bred…
og opp mot 4,5 meter lang.
De utenomjordiske skapningene driver til de finner planktonskyen.
De pulserer for å motvirke strømmen, og forsyner seg grovt.
De danner store svermer.
Den store sammenkomsten er i gang.
Millioner av ansjos ankommer,
også de for å spise plankton.
Disse mørke, kompakte fiskestimene kan være over halvannen kilometer brede.
Men også de står på menyen.
Californiasjøløver.
Ansjosjegere.
Hundrevis.
Men det er ikke lett å finne stimene på et så stort område.
Knølhvaler kaster seg med i jakten.
De kan finne ansjos på lang avstand.
Ingen vet hvordan de gjør det.
Men sjøløvene forstår hva hvalene har fore.
Og følger etter dem.
Når de har funnet fisken…
går sjøløvene til angrep.
De driver dem sammen.
Ansjosene får panikk og danner en kompakt ball.
En munnfull på 19 000 liter.
Samarbeid lønner seg.
En flokk på tusen delfiner
stimler til gildet.
Alle forsyner seg til stimen er borte.
Den eiendommelige banketten er et av de store underne
som finnes i naturen…
og finner sted like utenfor den tettbefolkede California-kysten.
Monterey Bays sjøliv har gjenvunnet seg fort.
Men det er bare en liten brikke i et større spill.
Og verden over blir havets tilstand stadig verre.
Havtemperaturer er på vei opp, og økosystemer kollapser.
Fiskebestander minker, noe som rammer hele næringskjeden.
Og forurensningen øker,
og havene forgiftes.
For å motarbeide farene
må vi utvide og knyte sammen våre marine verneområder.
Ved å beskytte havets utsatte områder
kan vi påvirke steder langt utenfor verneområdet…
som gjør både havet og våre liv mye rikere.
Verdenshavenes skjebne påvirker oss alle.
De holder oss i live.
Vår helse er sammenvevd med havenes helse.
Monterey Bay marine verneområde gir oss håp
til tross for at menneskelig aktivitet har skadet havet.
Så lenge vi tar de riktige valgene fra nå av, kan vi lege også det.
Tekst: Kjetil Almås