ДОКУМЕНТАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
У дитинстві я тут грався.
Тихий океан найбільший і найглибший у світі.
Він викликає трепет, здивування,
а інколи навіть страх.
Океани такі ж важливі для нашого виживання, як і повітря.
В усьому світі ми захистили приблизно 8 % таких вод.
Як приклад Національний морський заповідник Монтерей-Бей.
Він розтягнувся на чверть берегової лінії Каліфорнії,
від Сан-Франциско на півночі
до Біґ-Сур на півдні.
Цей унікальний заповідник захищає
більше ніж 15 000 квадратних кілометрів Тихого океану.
Це місце приваблює відвідувачів…
від диких тварин (мігрантів) до туристів, які приїжджають, щоб на них подивитися.
Багаті води Монтерею - величезна принада
навіть для найбільшої тварини всіх часів.
Розкішний синій кит.
І це природне диво прямо на порозі Каліфорнії.
Та чи можуть захищені місця й мільйони людей співіснувати?
Чи є майбутнє в диких місць,
де поруч з усіма нами природа процвітатиме?
НАЦІОНАЛЬНИЙ МОРСЬКИЙ ЗАПОВІДНИК МОНТЕРЕЙ-БЕЙ, США
Кожної пори року в Монтереї трапляється якась драматична історія.
Найважче всього взимку.
Це грудень в Пойнт-Аньо-Нуево,
у північному кінці заповідника.
Ці віддалені піщані дюни зарезервовані для найхаризматичнішого відвідувача.
Північний морський слон…
названий так через довгу пику, якою хизуються самці, щоб привабити пару.
Але цієї пори року
самиці зайняті дещо іншим.
Кожна мама зазвичай народжує єдиного малюка.
Цьому всього чотири тижні,
і він вже важить 136 кілограмів.
Усе завдяки материнському молоку.
Частка жиру в їхньому тілі 55 %. Це найбільше у тваринному царстві.
Але виробництво такого поживного молока коштує дорого.
Після місяця на пляжі його мама віддала все, що могла.
Вона має повернутися в море, щоб прогодуватися…
І вона вже не вернеться до нього.
Уперше в житті малюк залишився сам.
Він достатньо великий, щоб його відлучити, та він досі голодний.
Бути покинутим - це випробування, яке чекає на кожне дитинча.
Більшість з цих відлученців голодуватимуть,
поки не підростуть, щоб полювати самим.
Але раз у раз народжується маля,
яке не готове прийняти свою долю…
і намагається облагодити
молочне пограбування.
Воно вдасться до підступу й омани.
І скористається вмінням бути непоміченим.
Легше сказати, ніж зробити.
Усе, що йому треба зробити, - відштовхнути цього малюка.
Піймався.
Мабуть, він міг би відволікти увагу.
На щастя для нього…
між двома двотонними самцями постійно трапляються сутички.
Майже.
Йому не можна потрапити під перехресний вогонь.
Пощастило втекти.
Приблизно один із сорока малолітків помирає щороку задавленими.
Коли мир відновлено,
і колонія готується подрімати,
він помічає
легку мішень.
Якщо не розбудить маму.
Поспішати не варто.
Успіх!
Мама не помітила підміну й проганяє власного малюка.
Цей юний кримінальний геній
добув собі ще одне годування.
І перевагу, коли він вперше вийде в море навесні.
Лише один із тисячі малолітків засвоює цю підступну стратегію.
Ті, кому це вдається, стають такими величезними,
що науковці називають їх супервідлученцями.
Але для більшості зима в Монтереї означає менше їжі.
А на широких, відкритих просторах заповідника
знайти щось поїсти завжди непросто.
Косатки.
Ці надзвичайно розумні кити-вбивці - головні хижаки в океані.
Вони живуть тісними сімейними групами.
Ця зграйка покладається на мудрість їхнього досвідченого матріарха…
яку дослідники, що займаються нею, назвали Стар.
Одна з доньок Стар вагітна.
Косатки народжують щоп'ять років.
Тому так важливо знайти їжу, і швидко.
Самотній каліфорнійський морський лев.
Така потрібна їжа для Стар та її вагітної доньки.
Їхнє святкування допомагає укріпити сімейні зв'язки.
Але цієї здобичі їм вистачить ненадовго.
Стар мусить вести свою сім'ю на пошуки більшого.
Не лише брак їжі робить зиму складним часом тут.
Коли накочується вал води…
він зустрічається з мілкими прибережними водами.
І перетворюється на найбільші й найвідоміші хвилі у світі.
Маверікс.
Рай для серферів.
Але неослабна сила хвиль робить проживання тут виснажливим.
Хоча є місця, де можна знайти притулок,
якщо знаєш, де шукати.
Монтерейські штучні гавані колись приймали торгові флоти,
які вичавлювали з океану все живе
в індустріальному масштабі.
Багато видів, від сардин до синіх китів,
майже вимерли.
«ЗІРКА МОНТЕРЕЯ»
У 1992 році Монтерей-Бей було проголошено
національним морським заповідником.
Тепер ті самі гавані пропонують перепочинок.
Місце, щоб розслабитися.
І відновитися.
Південна морська видра.
Колись полювали за їхнім хутром, і їхня кількість впала до 50.
Тепер під захистом заповідника понад 2 000 цих істот.
Старий китобійний порт Мосс-Лендінг у центрі Монтерею
вітає новоприбульця.
Дитинча морської видри, якому всього кілька годин.
Він цілком безпорадний,
тож повністю покладається на маму.
Їй потрібно, щоб він був зігрітим і сухим.
Це нескінченна праця.
На щастя, ми створили зручні лежанки.
Якщо вона зможе знайти собі місце в натовпі.
Навіть якщо знайде…
це надто високо.
Час, щоб погодувати
й поніжитися під сонечком.
Вона щойно стала мамою й не може просто спочивати з малям.
Щоб давати якісне молоко, вона мусить добре харчуватися.
А це означає, що треба його залишити.
Але помости гавані переповнені.
Тож починається пошук спокійного сухого місця, щоб заховати його.
Ідеально.
Тепер, коли він в безпеці,
рідкісна можливість для нової мами.
Час для самої себе.
Вона никає в пошуках молюсків і черв'яків.
Мамі, що годує, треба подвоїти калорії, які вона споживає.
Поки вона не відлучить його через шість місяців,
він залежатиме від неї, і вона має харчуватися за двох.
Наймолодший житель Монтерею
знову там, де він найбільше хоче бути.
Заповідник також годує тих, хто за межами його вод.
Теплі течії, що підіймаються з півдня,
віддають своє тепло в повітря…
витісняючи зиму й створюючи ідеальні умови
для цінного відвідувача.
У цю захищену прибережну лісисту місцевість Санта-Крусу
прибуває західний монарх.
Він пролетів аж до 1600 км, щоб дістатися сюди
з Канади.
І він не сам.
Уся колонія проведе тут наступні кілька місяців,
захищена від суворих зим, які далі на північ.
Колись мільйони їх знаходили захисток у цих лісах.
Зараз залишилося менше ніж 1%.
Решта щезли через зміну клімату
й руйнування середовища.
Ці дерева, як і ще кілька захищених місць, рай для них.
Тепер монархи мають протриматися до весни.
Нарешті після довгого очікування сходить тепліше сонце.
Вони розкривають крила, щоб увібрати тепло.
І роблять помах, щоб розігріти задубілі м'язи.
Час настав…
і вони летять углиб лісу, щоб відкласти яйця.
Повертаючись у Канаду з наступними поколіннями…
вони несуть надію на майбутнє для їхнього виду…
завдяки зимовому теплу океану.
Нагадуючи нам, що стан клімату
тісно пов'язаний з океаном.
З настанням весни змінюються панівні вітри.
Північно-західні підіймають з глибини холодну воду.
А також приносять поживні речовини на мілину.
І за кілька тижнів
вздовж усього узбережжя з'являються дивовижні візерунки.
Ліси водоростей.
Ця гігантська ряска підтримує чималеньку спільноту.
Ідеальне місце, щоб знайти їжу для монтерейських морських видр.
І водорості допомагають у боротьбі проти зміни клімату,
поглинаючи у 20 разів більше вуглецю на одиницю площі, ніж ліси на землі.
Ця голодна видра не знайде тут того, що шукає.
Біля основи водоростей цілий буфет свіжої їжі.
Але йому не все до смаку.
Морські видри - примхливі їдці.
У дитинстві вони куштують улюблену їжу їхньої мами.
Деякі їдять колючих морських їжаків.
Але не цей.
Він любить мідії.
І побільше.
Коли видрам треба відпочити й перетравити їжу…
вони влягаються на стеблах…
і насолоджуються сном, не ризикуючи опинися в морі.
Весняні водорості слугують безпечною зоною для багатьох.
Та далі глибші води, де ніде сховатися.
Монтерей-Бей приховує підводну безодню
не менш величну, ніж Великий каньйон.
Усього через три тисячі метрів углиб вона розділяє затоку на дві частини.
Будь-яка тварина, що пливе узбережжям, перетне каньйон.
Стар і її голодна сім'я це знають.
Стар стала бабусею й має тепер наглядати за двомісячним дитинчам.
Вона вибрала час прибуття так, щоб влаштувати засідку
на їхню найціннішу жертву.
Щоквітня сірі кити з потомством мігрують на північ через заповідник.
Тримаючись ближче до безпечного берега,
вони ховаються за водоростями.
Але коли досягнуть середини затоки…
вони не матимуть чим прикритися.
Дорослі сірі кити у вісім разів важчі за косаток,
надто великі, щоб нападати.
Тому ціллю буде менший підліток.
Достатньо щоб прогодувати цілу сім'ю багато днів.
Коли полюють, вони замовкають.
Найбільші дорослі очолюють атаку.
Спершу вони налітають на малолітка…
вдаряючи його з такою силою, що ледве не підіймають молодого кита,
що важить тонну, над водою.
Та його турботлива мати дає здачі.
Один помах її величезного хвоста…
може бути смертельним для косаток.
Вони відтісняють малого від матері.
Один за одним вони наскакують на нього ззаду…
намагаючись його втопити.
У розпал полювання юна косатка
вчиться в старших.
Мати сірого кита поки не здалася.
Вона утримує голову свого малюка на поверхні.
Але їй не зрівнятися із сім'єю, що працює разом.
Кінець милосердно швидкий.
Цей кит підтримає життя багатьох.
І Стар передала знання своїй сім'ї, які будуть їм потрібні, щоб вижити.
Після весни приходить літо, і погода радикально змінюється.
Після того як море підігрівало землю всю зиму, тепер воно її охолоджує.
Холодна вода, що підіймається з глибин, зустрічається з теплим літнім повітрям…
і починає формуватися морський туман.
Його тут називають «червневою мрякою», і вона накриває берег.
На північному кінці заповідника
вона огортає знаменитий міст Сан-Франциско «Золота Брама».
За наступні кілька місяців вона принесе таку потрібну вологу
вздовж узбережжя в один з найпосушливіших штатів Америки.
Підтримуючи ліси, щоб підіймаються до неба…
і розкішні зелені ландшафти в найспекотніші місяці.
Але поступово впродовж літа
сонячне проміння висушить туман і почне нагрівати поверхню моря.
Почнуть з'являтися нові істоти.
Деякі з них подолавши тисячі кілометрів.
Величні сині кити.
Вони знайомляться тут по дорозі до місць спарювання далі на південь.
Гігантська, триметрова, риба-місяць
лежить на боку, щоб увібрати сонячне проміння.
Дельфіни Різо тішаться на хвилі.
І таємничий новоприбулець.
Велика біла акула.
Їй приблизно шість років.
Та вона замала, щоб підтримувати власну температуру тіла.
Тож вона прямує в теплу, мілку бухту біля Санта-Крус…
уже зайняту іншими літніми відвідувачами.
Але вона лише два метри завдовжки…
і її цікавить лише поїдання риби.
Останні кілька років десятки молодих сірих акул
проводять тут літо.
Це місце прозвали Парком акул,
і це найпівнічніша точка в Тихому океані,
де збирається цей молодняк.
Чудова можливість для людей, що відвідують заповідник,
полюбуватися цими легендами океану.
Та найбільше видовище Монтерею ще попереду.
Там, де сонце зустрічається з багатою на поживні речовини водою з глибин,
океан стає зеленим.
Мільярди мікроскопічних водоростей, так званий фітопланктон, помножується.
Хоча вони й малесенькі, та ці, схожі на рослини, клітини
надважливі для всього живого.
Вони виробляють більше кисню,
ніж усі тропічні ліси разом узяті.
За кілька днів зелене полум'я поширюється поверхнею океану,
що його помітно з космосу.
Це цвітіння - перша сходинка складного харчового ланцюга.
І коли на зміну літа приходить осінь, воно запускає початок
однієї з найнеймовірніших подій в океані.
Спершу це медузні киселі.
Пів метра в ширину…
і до п'яти метрів у довжину…
ці неземні істоти дрейфують, поки не знайдуть цвітіння планктону.
Потім, пульсуючи, вони опираються течії, щоб наїстися.
Утворюючи величезні табуни.
Велике зібрання розпочалося.
Пливуть мільйони анчоусів,
також щоб поживитися планктоном.
Ці темні, тісні табуни риби можуть розтягнутися на більше ніж кілометр.
Але вони також у меню.
Каліфорнійські морські леви.
Мисливці на анчоусів.
Їх сотні.
Але знайти табун на такій великій території нелегко.
Горбаті кити приєднуються до полювання.
Вони можуть помітити анчоусів із величезної відстані.
Як вони це роблять - загадка.
Але морські леви, схоже, знають, що задумали кити.
І рушають за ними.
Щойно морські леви запримітили рибу…
вони мчать вперед.
Вони оточують її.
Коли анчоуси панікують, вони утворюють ще щільнішу кулю.
Ковток на 20 000 літрів.
У команді працювати найліпше.
Зграя з тисячі дельфінів
спішить приєднатися до бенкету.
Усі ласуватимуть, поки не залишиться риби.
Цей надзвичайний бенкет - одне з найбільших див
природного світу…
яке розігрується перед очима густо заселеного узбережжя Каліфорнії.
Морське життя Монтерею помітно пожвавішало.
Але це дуже маленький шматочок набагато більшого пазла.
Усюди у світі океани швидко занепадають.
Температура моря підіймається, руйнуючи всю екосистему.
Запаси риби стрімко зменшуються, спричиняючи хаос в харчовому ланцюзі.
Забруднення погіршується,
отруюючи наші моря.
Щоб зупинити ці загрози,
нам треба розширити й сполучити наші морські заповідники.
Захищаючи наші гарячі точки в океані,
ми можемо щось змінити за межами заповідника,
збагачуючи решту океану й наші життя.
Доля світових океанів впливає на кожного з нас.
Вони наша система життєзабезпечення.
Наше здоров'я тісно пов'язане з їхнім.
Національний морський заповідник Монтерей-Бей дає нам надію,
що попри те, що діяльність людини шкодить океану,
якщо віднині ми робитимемо правильний вибір, зможемо зцілити і його.
Переклад субтитрів: Людмила Речич