EN DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
Mor flyttet oss til Indonesia i noen år da jeg var barn.
Vi bodde i et lite hus med naturens enkle gleder.
Et mangotre foran, lukten av frukt og krydder.
Rismarker der vannbøfler så opp på deg med gjørmete snuter.
I Indonesia finner vi noen av de viktigste skogene
og biologiske mangfold i verden.
Og ingenting kan måle seg med Leuser økosystem,
hjem til noen av verdens mest truede arter.
Regnskogen i Gunung Leuser nasjonalpark
verner utallige planter og dyr…
hver med en rolle å spille.
Leuser er også det siste tilfluktsstedet til fire av planetens mest truede arter.
Sterke tigre som er vanskelige å finne.
Verdens minste neshorn.
Afrikanske skogselefanter.
Og orangutanger, en av verdens smarteste menneskeaper.
En gang levde disse dyrene sammen i Sørøst-Asia.
Men avskoging og krypskyting har ført til
at de i dag kun lever sammen i Leuser.
Vil vi la noe så dyrebart forsvinne for alltid…
eller gripe siste sjanse til å beskytte det for våre barn og barnebarn?
Bli med meg inn i denne høyst unike villmarken.
Gunung Leuser i Indonesia
På den indonesiske øya Sumatra ligger en enorm tropisk regnskog,
og midt i den ligger Gunung Leuser nasjonalpark.
Skogkledde fjell dominerer landskapet
med sine 3000 meter.
De beskytter beboerne som en festning.
Men dens mest aktive dyreliv finnes i de fuktige lavlandsjunglene.
På indonesisk betyr orangutang "skogsperson".
Og disse trærne er hjem til den tetteste bestanden på jorden.
Dette er deres skog.
Det er flere store hanner.
Med store kinnputer er de mer attraktive for maker.
De er uhyre sterke
og har et kraftigere bitt enn løver.
Men en atletisk og ambisiøs unghann er på vei oppover rekkene.
Rakus.
Navnet forskerne har gitt ham betyr "grådig".
For han liker å spise stort sett alt.
Blader,
bark,
frukt…
termitter.
Alt er på menyen.
Om denne gourmetapen greier å spise nok,
kan han en dag utvikle kinnputer
som de eldste hannene.
Det er én matsort som kan innfri ambisjonene.
Neesia-frukt.
På størrelse med en amerikansk fotball, og full av store, smakfulle frø.
Før den modnes er den hard som betong
og nesten umulig å åpne.
Moden Neesia åpner av seg selv.
Men de saftige frøene er omgitt av flere tusen spisse, irriterende hår.
For å få mat må Rakus mestre jungelens mest sofistikerte teknikk.
Mange av orangutangene har en genial metode
for å unngå de stikkende hårene.
Først tar de en pinne.
Så manøvrerer de den med sine ekstremt bevegelige lepper,
og dytter den inn i fruktens sprekker.
Gjentatte bevegelser løsner frøene
og skraper ut hårene…
slik at frukten blir spiseklar.
Orangutanger er vanligvis enslige dyr.
Men Neesia-treet modnes ikke så ofte.
Når det gjør det, kommer orangutanger fra fjern og nær.
Når de samles, kan de lære av hverandre.
Friska er en moden hunn
og er ekspert på å bearbeide frukten.
Rakus vil lære av mesteren.
Det er nok mat til at hans nærvær tolereres.
Dette er de eneste ville orangutangene som skaper og bruker verktøy på denne måten.
Rakus vil prøve selv.
Forsiktig lager han verktøyet sitt.
Og Rakus velger den perfekte neesiafrukten.
Og så er det prøving og feiling.
Endelig, med litt standhaftighet…
får Rakus delikatessen han ønsket seg.
Jo mer han perfeksjonerer denne ekstraordinære teknikken,
desto større og sterkere blir han.
Og en dag kan denne grådige gutten
komme seg helt til topps.
Leusers overflod er delvis takket være jorda,
som er opptil seks ganger så fruktbar som i andre regnskoger.
Og her er årsaken til det.
En av verdens mest aktive vulkaner.
Sinabung.
I årtusener har utbruddene dekket området med vulkansk aske…
full av mineraler og næringsstoffer.
Asken fungerer som gjødsel
og styrker en svimlende kompleks jungel.
Med tusenvis av plantesorter
er den en av verdens mest mangfoldige skoger.
Amorphophallus titanum.
Dette er den største blomsten i verden…
den kan bli tre meter høy,
like høy som en basketkurv.
Den dukker opp etter at planten har vokst i ti år.
Men å produsere den enorme blomsten krever energi.
Blomstringen varer bare to netter.
Så den har en smart metode for å tiltrekke seg insektene
den trenger for bestøvning.
Den produserer en kraftig duft.
Men skjønnheten dufter ikke godt.
Den stinker av råttent kjøtt.
Den store, røde blomsten kan bli 1,5 meter høy
og øker illusjonen av at den er et kadaver.
Og når natten faller begynner det største bedraget.
Etter å ha lagret energi i ti år
pumper blomsten varme inn i søylen
og blir varm som blod.
Som en skorstein bærer varmen stanken opp i den kalde natteluften.
For hundrevis av insekter
er lukten helt uimotståelig.
De lokkes inn i blomstens indre kammer…
en hule fylt med mannlige og kvinnelige organer.
Mens insektene leter etter det råtne kjøttet...
blir de dekket av pollen de frakter med seg
til andre blomster.
Og hvis de har besøkt en annen av disse gigantene,
bestøver de denne planten.
Ti års forberedelse for et show over to kvelder.
Blomstens energi er uttømt.
Etternølerne toger ut…
før endelig,
i løpet av få sekunder,
kollapser hele strukturen.
Etter å ha blitt bestøvet starter en ny tiårssyklus
mot nye, enorme blomstringer.
Selv i Leusers lavland
finnes det svært forskjellige landskap.
Parkens elver frakter næringsrik jord nedstrøms til kysten…
der skogen møter Det indiske hav…
og skaper en gjørmete mangrovetre-sump.
En slamkryper.
Denne fisken er ikke begrenset til livet i havet.
Han puster dypt inn…
og bruker finner med skulderledd
til å bevege seg rundt.
En fisk som kan gå.
Han tilbringer store deler av livet på mudderbankene.
Periskop-øynene har en linse som landbaserte dyr,
så han ser langt bedre på land enn i vann.
Livretten er en formidabel fiende med sylskarpe klør…
om han klarer å fange en uten å bli kløpet.
Kanskje noe mykere?
Disse krabbene er raske…
spesielt for en fisk på land.
Endelig! Nå gjenstår bare å avvæpne byttet.
Han holder den i munnen og bruker et artig triks.
Rist en krabbe hardt nok, så ofrer den kloen.
Den beste biten.
Men tapet er bare midlertidig.
Innen en måned har en ny klo vokst ut.
Kanskje større enn den forrige.
For den landelskende fisken er livet en uendelig krabbeklo-buffé.
På vei inn i landet blir Leuser raskt berglendt.
Skogen er mye tettere her.
Bratte åser tilbyr en siste tilflukt til Leusers mest utrydningstruede art.
Det sjeldent observerte og overraskende lille
sumatraneshornet.
Det er kun 1,2 meter høyt, men veier et tonn.
Perfekt når man meier seg gjennom tettvokst kratt.
Ved å beskjære planter er neshornene til nytte for skogen,
ved å skape plass til ny vekst.
De graver opp søledammer som avkjøler dem i varmen…
noe en rekke naboer drar nytte av.
Så jo flere neshorn, desto sunnere blir skogen.
Ulovlig jakt og tap av habitat har redusert bestanden
til kun et fåtall i det fri.
For å redde dem fra utryddelse må vokterne patruljere
for å skremme krypskyttere og å frakte de få individene
til fangenskap utenfor parken.
Neshornene lever nå i store, vernede naturlige innhegninger…
der et avlsprogram håper å gjeninnføre deres etterkommerne i Leuser…
og gjenopprette balansen i livet i regnskogen.
Det er mange ekstraordinære forhold mellom skapningene som bor her.
Noen har vi nettopp oppdaget.
Dypt i Leusers lavberg
blir en av de minste beboerne uforvarende hjulpet
av den største…
Sumatraelefanten.
Når de går, skjærer de ut et nettverk av stier på flere hundre kilometer.
Mange arter trenger stiene for å komme seg gjennom den tette jungelen.
Men én beboer er mer avhengig av elefantene enn andre…
Acanthixalus sonjae.
Hun er på størrelse med et egg,
men hun har utrolig skarpe sanser.
Man tror at hun sanser vibrasjoner fra flokken som nærmer seg
ved hjelp av spesielle hulrom i lungene.
Man forventer at hun hopper unna.
Men hun beveger seg mot dem.
Hun kan bli most!
Men det er ikke elefantene hun tiltrekkes av.
Frosken har en mage full av egg,
og hun må legge dem i stille vann.
Elefantens fotavtrykk er en perfekt pop-up-barnehage.
Hun har gitt eggene den beste starten i livet
og forlater dem før de klekker.
Etter to uker har de blitt rumpetroll.
Men inntil de forvandles til frosker
er livet i det oversvømte fotavtrykket i fare.
Den tropiske solen kan tørke ut dammene.
Så hvis vannstanden synker, må rumpetrollene komme seg bort…
ved å doble hastigheten på forvandlingen.
Som småfrosker kan de unnslippe de tørkende dammene.
Bare de ikke blir most.
Oppe i tretoppene er innsatsen enda høyere.
Mange av Leusers dyr har mestret å bo her oppe.
Men ingen er mer vågale enn Presbytis thomasi.
De finnes bare i nordlige Sumatra, og lever i grupper på opptil 20.
Én hann leder troppen,
og resten er kvinner og unge.
De voksne er svært smidige.
De flyr fra gren til gren
og hopper langt med enkelhet.
Men toåringen har fremdels for svake bein…
og klarer ikke å bevege seg like lett som de voksne.
Moren hans bar ham overalt,
men hun har fått en ny baby.
Og ungen må nå klare seg selv i verden.
I dag møter han en av livets største utfordringer.
Flokken har fortært forsyningene i dette treet,
så de må dra videre.
Men det krever et stort sprang på over seks meter.
Det er tre etasjer ned.
Én feil kan føre til døden.
De eldre apene har brukt år på å perfeksjonere så store hopp.
De klatrer til de øverste grenene, skyter fart,
og manøvrerer lemmene for å kontrollere nedfarten.
Selv mamma, med sin nye baby på magen,
takler avstanden med stil.
Toåringen er neste.
Men det blir for mye.
Resten av flokken koser seg…
mens han er strandet.
Moren kan ikke redde ham.
Det er bare én måte å finne ut om han har det som kreves.
Perfekt!
Det første av mange store sprang han tar på veien mot voksenlivet.
Og han får en velfortjent belønning.
Dyr som bladaper
vedlikeholder Leusers regnskog
ved å spre frø og naturgjødsel når de beveger seg.
Alle artene her er viktige.
Selv de minste
som lurer i skogbunnens mørke underverden.
I det løvrike mørket bor en jeger,
flatormen Bipalium.
Denne flatormen med sine karakteristiske bånd
så ny at den ennå ikke har fått navn.
Den er et ekstremt lite rovdyr,
like lang som en negl.
Men den er dødelig.
Det er på jakt etter en saftig snegle.
De finnes over hele Leuser og spiser mikroskopiske planter og organismer…
og også soppen som trengs for å gjenvinne planteavfall.
Og her kommer flatormen inn.
De holder bestanden nede, noe som beskytter plantene.
Med kjemiske sensorer i hammerhodet
smaker det spor etter ofre på bakken.
Snegler etterlater seg et spor av slim.
Med bare et hint av et skall på ryggen,
kalles denne merkelige skapningen en halvsnegle,
det perfekte byttet.
Den brer seg rundt offeret og pumper ut slim for å fange det.
Når byttet er lammet,
angriper den halvsneglen med giftstoffer og tarmsaft
som bryter den ned…
før den svelger den med munnen midt på kroppen.
Etter få minutter gjenstår bare det gjennomsiktige skallet.
Det er rovdyr av alle slag og størrelser i Leuser.
Men det viktigste befinner seg øverst i næringskjeden.
For å finne det, må du enda høyere opp…
til den festningsaktige fjelltoppen som har gitt parken sitt navn…
Leuser.
Det rager over 3300 meter over havet…
ofte innhyllet i tåke.
Skogen er veksthemmet…
med åpne myrområder.
Det kan være opp til 15 grader kaldere her enn i den fuktige jungelen der nede.
Bare de mest hardføre plantene overlever.
De klamrer seg til steinene og holder jorden på plass…
avverger erosjon og holder på regnvann,
som renner i en jevn strøm til skogene langt der nede.
Det er uhyggelig stille.
Bare noen få dyr beveger seg så høyt i fjellet.
Muntjaken, hjortearten som forsyner seg av lyngplanter.
Forskere håper at kameraer kan fange opp rovdyret
som jakter på dem.
Og filme det for første gang her.
Men det er nesten aldri sett.
Så det krever tålmodighet.
Endelig…
på et høytliggende fjellbeite…
en sumatratiger.
Denne voksne hannen ser på det vitenskapelige utstyret
som fanger det opp.
Terrenget er så utilgjengelig at man nesten ikke har forsket på
sumatratigerens adferd.
Men man tror at når de patruljerer fjelltoppene,
hindrer tigerne hjort og andre dyr
fra å overbeite den skjøre vegetasjonen.
Og disse dyrebare bildene beviser at de fortsatt er her.
Så lenge vi beskytter parken,
kan Sumatras største katt forbli jungelens konge.
Mens Leusers fjellterreng gir naturlig beskyttelse…
er risikoen for dyrelivet større i utkanten av parken.
Leusers økosystem fortsetter inn i et område dobbelt så stort som parken.
Mye av det er vernet…
men millioner av mennesker bor i byer og landsbyer ved skogene.
Så støtten fra lokalsamfunn er avgjørende
for sikkerheten til dyrene i Leuser.
Skjult i trærne ved Leusers sørlige grense
er en sjelden sett sumatratregloris.
Hun har enorme øyne som gjør at hun kan se i stummende mørke.
Denne moren har en baby som er noen uker gammel,
men han er for stor til at hun kan bære ham mens hun eter.
Å forlate ham er risikabelt.
Rivaliserende loriser kan være territoriale.
Og skogen er full av slanger.
Men loriser har et hemmelig våpen.
Bittet deres inneholder et dødelig gift,
og det gjør dem til den eneste giftige primaten på planeten.
Selv denne ungen.
Så mamma kan gjemme ham blant bladene
mens hun leter etter mat alene.
Det er ekstremt uvanlig å se tregloriser gå på bakken.
Men hun må det for å få tak i en av livrettene,
kalliandra.
Den velduftende nektaren er full av energien hun trenger for fø babyen.
Men de blomstrende buskene er plantet av bønder
for å gi skygge til kaffeavlingene.
Og lorisenes nærhet til mennesker har gitt dem et problem.
Smuglere innen ulovlig dyrehandel
har ført til at arten snart er utrydningstruet.
Men heldigvis er denne landsbyen med i en ny ordning som beskytter dem.
Bøndene får en bedre pris for kaffen
om de lar lorisene være i fred.
Og lorisene hjelper bøndene.
Når de spiser kalliandraen, bestøver de den.
Når daggry nærmer seg, må hun tilbake til ungen
for å utøve morsrollen.
Lokalsamfunn kan også bekjempe den største trusselen…
avskoging.
Leuser er så stor at den er nesten umulig å patruljere.
Hver eneste time
ryddes over en fotballbane med skog,
og mye gjøres ulovlig,
for å få plass til å dyrke palmeolje.
Palmeolje brukes i nesten halvparten av produktene i butikkhyllene,
fra kjeks til sjampo.
Disse plantasjene er livløse
sammenlignet med regnskogens yrende liv.
Men enkelte lokalsamfunn kjemper mot dette…
og samarbeider med naturvernere for å fjerne plantasjer.
Et lite tilskudd og en mulighet
til å dyrke lønnsomme frukttrær i skogen
gir incentiver og sikrer deres fremtid.
I gjenvunnede områder får Leuser fort til underverker.
Vinden frakter frø fra friske skoger i nærheten.
Mikroorganismer hjelper til med å lege jorda.
På få måneder vokser bregner og andre planter på den gamle plantasjen.
Bestøvere strømmer på.
Pattedyr og fugler sprer flere frø.
Og etter så lite som fire år
er det atter en blomstrende skog her.
Og med den kommer dyrene tilbake.
Med tiden vil store trær vokse her.
De vil absorbere mer og mer karbondioksid fra atmosfæren,
og beriker den med oksygen
som kommer alle til gode.
Ved å verne denne skogen
har Asias mest truede dyr fortsatt ha et hjem.
Da han var et spedbarn ble denne sumatraorangutangen tatt ut av skogen
og solgt som kjæledyr.
Etter mange år i fangenskap ble hun reddet
og brakt tilbake for igjen å kunne leve fritt i trærne.
Og nå har hun en til å brødfø.
Under to uker gammel.
Så liten at hun får plass i håndflaten din.
Disse ømme øyeblikkene er begynnelsen på et av naturens tetteste mor-baby-bånd.
I åtte år
er hun innen rekkevidden til moren,
som lærer henne alt hun trenger for å overleve.
Gunung Leuser nasjonalpark
og det enorme økosystemet som omgir det
er et sted som gir håp
og en mulighet til å beskytte det unike dyrelivet…
i deres siste, dyrebare tilfluktssted.
Nasjonalparker er en av våre største bragder.
Vi har skapt nesten en kvart million verneområder
i nesten alle land på jorden.
Men i en verden som blir varmere og mer overbefolket, må vi gjøre mer.
Og om vi skal opprettholde flere av disse stedene,
har vi alle en rolle å spille.
Kreve vern av våre siste villmarker for fremtidige generasjoner.
Jobbe for flere vernområder, uansett hvor du bor,
og kreve at de blir tilgjengelige for alle.
Press lokalsamfunnet til å benytte smartere klimaløsninger.
Og stem som om planeten står på spill.
Vi har ingen tid å miste.
Verden vi etterlater barna våre er for viktig.
Vi må gjøre noe nå.
Tekst: Kjetil Almås